Справа № 199/2804/26
(3/199/1402/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
07 квітня 2026 року      місто Дніпро
Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої не офіційно, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП,
за участі: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу серії ВАД № 665832 від 20.02.2026, ОСОБА_1 20.02.2026 приблизно о 17:40 годині, ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, перебуваючи у м. Дніпрі, по вул. Передовій, 103, перед виходом на проїзну частину дороги не впевнився у відсутності транспортного засобу, який наближався до нього, що стало причиною наїзду на нього автомобілем марки «Nissan Altima», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження із завданням матеріальної шкоди, чим вчинив порушення п. 4.10 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнала та пояснила, що дійсно 20.02.2026 приблизно о 17:40 годині її син ОСОБА_4 перебував за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 103, де йшов на тренування. Зі слів неповнолітнього сина ОСОБА_2 їй стало відомо про те, що він, вийшовши з провулку та підійшовши до проїзної частини, побачив транспортний засіб, який увімкнув сигнал повороту в сторону, де перебував її син. В свою чергу ОСОБА_4 відійшов від проїзної частини, щоб пропустити транспортний засіб, однак автомобіль не повернув, а поїхав далі, заїхавши на територію Ветеринарного комплексу, який знаходився поруч. Враховуючи що на вулиці було багато снігу та ожеледиця, її неповнолітній син під час розвороту підслизнувся та упав на передню частину транспортного засобу, внаслідок чого було пошкоджено лобове скло автомобіля. Спричинена водію автомобіля марки «Nissan Altima», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 нею була відшкодована в узгодженому розмірі – 10000,00 гривень, у зв`язку з чим останній претензій матеріального характеру до неї та її неповнолітнього сина не має, що підтверджується розпискою водія ОСОБА_3 . Відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_2 працівниками поліції не було складено протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Просила суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутність конфлікту з власником пошкодженого автомобіля. 

Вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Диспозиція ч. 3 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність для батьків (опікунів) за вчинення неповнолітнім віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.
Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.
Вказане свідчить, що для притягнення особи до відповідальності за ч.3 ст.184 КУпАП має бути доведено належними та допустимими доказами вчинення її неповнолітньою дитиною визначеного віку адміністративного правопорушення.
Таким чином, доказуванню підлягає факт батьківства (опікунства), вік дитини та ознаки складу конкретного правопорушення вчиненого дитиною.
Стаття 150 Сімейного кодексу України встановлює такі обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 (із змінами та доповненнями) передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Об`єктивною стороною вказаного адміністративного правопорушення, є невиконання батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Відповідно до протоколу серії ВАД № 665832 від 20.02.2026, ОСОБА_1 20.02.2026 приблизно о 17:40 годині, ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, перебуваючи у м. Дніпрі, по вул. Передовій, 103, перед виходом на проїзну частину дороги не впевнився у відсутності транспортного засобу, який наближався до нього, що стало причиною наїзду на нього автомобілем марки «Nissan Altima», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження із завданням матеріальної шкоди, чим вчинив порушення п. 4.10 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Так, до протоколу про адміністративне правопорушення додано: схему місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.02.2026, в якій зафіксована ділянка місцевості, на якій у вказану вище дату сталась дорожньо-транспортна пригода та які завдані транспортному засобу механічні пошкодження; пояснення водія ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_2 щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участі неповнолітнього пішохода ОСОБА_2 та транспортного засобу «Nissan Altima», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , з якої встановлено, що 20.02.2026 приблизно о 17:40 годині у м. Дніпро по вул. Передовій, 103, неповнолітній ОСОБА_2 вийшов на проїзну частину та впав на передню частину автомобіля, пошкодивши лобове скло.
Однак до матеріалів протоколу не додано доказів, які б свідчили про вчинення неповнолітнім ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Будь-яких відомостей, які свідчать що відносно неповнолітнього ОСОБА_2 було складено протокол за ст. 124 КУпАП матеріали справи не містять.
Оцінюючи зазначені докази, суд бере до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення і являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи. Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»).
Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що в діях ОСОБА_1 , міститься склад вказаного правопорушення, оскільки інспектором поліції у порушення ч. 1 ст. 256, ст. 251 КУпАП допущена неповнота надання доказів до суду, збирання яких покладається саме на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
На переконання суду наведені факти свідчать про неналежність доказів у справі, які не тільки не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в рамках даної справи, зокрема стосовно обставин вчинення особою діяння, що ставиться їй у провину, але і оформлені у такий спосіб, який викликає сумніви щодо об`єктивності і повноти дій уповноваженої посадової особи під час складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, які могли нести формальний характер з метою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Суд наголошує, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.184 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд 
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 3 ст. 184 КУпАП – закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.  
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя:        І.В. Дяченко

07.04.2026