ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/4259/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року 
у адміністративній справі № 160/4259/25 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та скасування висновку, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним висновку Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України від 03.05.2024 року № 307 в частині формулювання «захворювання, яке призвело до смерті, пов`язане з проходженням військової служби» та про зобов`язання Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України змінити формулювання висновку на «смерть настала під час виконання обов`язків військової служби».
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;, а також неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про задоволення її вимог у повному обсязі.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, позивач звертає увагу апеляційної інстанції на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив із того, що суд має право перевіряти лише дотримання процедури прийняття висновку ВЛК та не може оцінювати обґрунтованість причинного зв`язку, оскільки це питання потребує спеціальних медичних знань посилаючись при цьому на постанови Верховного Суду від 12.02.2021 у справі №820/5570/16, від 13.06.2018 у справі №806/526/16 та від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, і у такий спосіб суд фактично ототожнив спір із медичною оцінкою стану здоров`я, хоча предмет спору у цій справі є правомірність формулювання юридичного висновку про причинний зв`язок смерті. 
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 2, 9, 72– 77, 90, 242, 245, 246 КАС України; пункту 27 глави 12 Положення №333; принципів адміністративного судочинства, закріплених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, позивачка акцентує увагу колегії суддів на помилковості звуження меж судового контролю та безпідставності обмеження лише процедурним аспектом дій ЦВЛК, тоді як спір стосувався правильності застосування норми матеріального права — пункту 27 глави 12 Положення №333, який чітко визначає, що «Постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва, які призвели до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається за одним із формулювань, зазначених у пунктах 4, 5 цієї глави», відповідно, на переконання позивачки зазначене формулювання «пов`язане з проходженням військової служби» (п.6) у даному випадку не може бути застосоване, оскільки воно не належить до допустимих для випадків смерті., і це питання є юридичної кваліфікації, а не медичного діагнозу, а ігнорування цього судом є порушенням принципу верховенства права (ст. 8 Конституції України) та принципу законності (ст.19 Конституції).
На підтвердження незаконості судового рішення, позивачка наголошує на безпідставному неврахуванні судом першої інстанції того, що ЦВЛК застосувала формулювання, передбачене п.6 глави 12 Положення №333, тоді як згідно з п.27 цієї ж глави, для смерті допускаються лише п.4 або п.5, тобто: «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини», або «Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби». При цьому, позивачка звертає увагу на тому, що в матеріалах справи є Акти розслідування нещасного випадку (Нвс-1, Нвс-5), які прямо зазначають, що смерть настала під час виконання обов`язків військової служби, а не лише у зв`язку з її проходженням, тому затверджений за формулою п.6 висновок ЦВЛК суперечить власним доказам у справі, а ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прямо визначає, що смерть під час виконання обов`язків військової служби прирівнюється до загибелі при виконанні службового обов`язку, і це є не медичний, а правовий статус події.
Окремо, позивач звертає увагу апеляційної інстанції на неправильність визначення судом першої інстанції повноважень ЦВЛК і доказом цього вважає роз`яснення Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 р. у справі №160/31586/23 про обов`язок суду перевірити, чи при ухваленні рішення ВЛК орган дотримався не лише формальної процедури, але й належного застосування матеріальних критеріїв, визначених у нормативному акті, тобто чи не вийшов за межі дискреції, тобто, позивачка вважає, що суд не мав права обмежуватися лише «процедурою», бо предметом спору є застосування норми п.27 Положення №333, тобто, правового питання, а не медичного питання, але суд у цій справі фактично відмовивився від контролю за законністю дій органу влади.
Крім того, позивач вказуючи на те, що Висновок ЦВЛК суперечить змісту доказів, зокрема наданих відповідачем документам (акти службового розслідування, довідки про участь у бойових діях, медичні документи), які містять чітке формулювання:
«смерть настала під час виконання обов`язків військової служби», наголошує, що комісія не мала дискреції вибирати будь-яку іншу формулу, оскільки до її обов`язків входить юридично застосувати відповідний пункт Положення, а саме п.4 або п.5, проте, суд першої інстанції визнавши формулювання п.6 допустимим узаконив у такий спосіб протиправне відхилення від імперативної норми, чи в свою чергу позбавив родину загиблого права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України, і обмежив в соціальних гарантіях, передбачених ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
На спростування висновків суду першої інстанції у цій справі, позивачка також посилається на висловлені Верховним Суду правові позиції у постановах: від 15.02.2024 р. по справі №640/15272/22, в якій підкреслено, що адміністративний суд не може підміняти ВЛК, але зобов`язаний перевірити, чи дотримано межі дискреції та чи правильно застосовано нормативні приписи; від 09.11.2023 р. у справі №580/110/22, в якій зазначено, що невірне тлумачення пунктів Положення №333 при встановленні причинного зв`язку є порушенням законності і підлягає судовому контролю; від 04.07.2022 р. по справі №200/5697/21, в якій вказується, що питання правильного застосування пунктів Положення №333 має правовий, а не медичний характер. Одночасно позивач наголошує, що в порушення стандарту мотивування рішень суд першої інстанції у цій справі не надав жодної оцінки головному аргументу «неправильному застосуванню п.27 Положення №333», що позбавляє рішення суду ознак справедливості та обґрунтованості.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги позивача та на законність рішення суду першої інстанції першої інстанції, яке просить залишити без змін.
Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги і для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі підстав, виходячи з нижченаведеного.
Як встановлено за матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 січня 1988 року, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який відповідно до виданої НОМЕР_2 прикордонним загоном військової частини НОМЕР_3 довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України №08/1351 від 20.06.2024 р., дійсно як солдат 14.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в н.п. Хромове Донецької обл. ( підстава: витяг від 20.06.2024 з Журналу бойових дій НОМЕР_2 прикордонного загону від 28.02.2023 інв. №67 гриф).
Відповідно до виданого Жовтоводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 05.08.2023 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 35 років про що 05 серпня 2023 року складено відповідний актовий запис №482.
Відповідно до висновків Акта розслідування нещасного випадку (випадку смерті) що стався близько 21 год 00хв 02 серпня 2023 року НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України відділ прикордонної служби №2 (форма Нвс-5) №206-2024, затвердженого 15.04.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , нещасний випадок зі смертельним наслідком (різке погіршення стану здоров`я, що призвело до смерті), який мав місце із солдатом ОСОБА_3 , вважати таким, що стався під час виконання ним обов`язків військової служби. До нещасного випадку зі смертельним наслідком призвело різке погіршення стану здоров`я. Порушень вимог нормативно-правових актів про охорону праці не встановлено.
Згідно Витягу з протоколу №307 від 03.05.2024 року засідання військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм, захворювання солдата ОСОБА_2 , 1988 року народження, згідно біографічної довідки проходив військову службу в ДПСУ з 06.10.2022 по 03.08.2023, був звільнений в зв`язку зі смертю, яке за представленими документами призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: «Ендогенна інтоксикація. Гострий деструктивний панкреатит, панкреонекроз», -ЗАХВОРЮВАННЯ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.
Вважаючи рішення Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України протиправним позивачем подано адміністративний позову у цій справі, вирішуючи по суті який суд першої інстанції правильно виходив з положень: Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII); ст. ст. 6, 10, 27, 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»; а також затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 р. за №570/16586 та чинного на час виникнення спірних правовідносин Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, (далі - Положення № 333), яким визначено Порядок проведення військово-лікарськими комісіями Держприкордонслужби медичного огляду громадян призовного віку, військовозобов`язаних та жінок, які приймаються на військову службу за контрактом, кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах (далі - ВВНЗ), військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), колишніх військовослужбовців Держприкордонслужби та військових частин прикордонних військ СРСР та їх органів управління, дислокованих на території України, працівників Держприкордонслужби, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I, II груп патогенності, працівників суден забезпечення плавскладу та працівників льотного складу Держприкордонслужби з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Зокрема, детально аналізуючи зміст пунктів 1 та 2 глави 1 розділу ІІ Положення № 333, судом першої інстанції наголошено, що визначення причинного зв`язку смерті військовослужбовців Держприкордонслужби відноситься до її компетенції віднесено до повноважень та завдань, покладених на ЦВЛК ДПСУ, а положеннями абзацу четвертого пункту 3 глави 6 Розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС № 468 від 06.06.2017, зареєстрованого в Мін`юсті за №1011/30879 від 16.08.2017 року (далі - Інструкція) в свою чергу чітко визначено, що «з метою встановлення причинного зв`язку смерті (загибелі) начальник органу Держприкордонслужби направляє клопотання до Центральної військово-лікарської комісії Держприкордонслужби, яка виносить відповідну постанову, до якого додаються певні документ: біографічна довідка, копія лікарського свідоцтва про смерть, копія свідоцтва про смерть, паспорт здоров`я (медична книжка), акт розслідування нещасного випадку (випадку смерті), що стався, акт про нещасний випадок (випадок смерті), що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, якщо цей нещасний випадок (випадок смерті) визнано таким, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, або акт про нещасний випадок (випадок смерті), що стався з військовослужбовцем не під час виконання ним обов`язків військової служби, якщо цей нещасний випадок (випадок смерті) визнано таким, що стався з військовослужбовцем не під час виконання ним обов`язків військової служби» і саме на підставі вищезазначеного переліку документів ЦВЛК ДПСУ оформлюється протокол засідання із винесенням постанови про причинний зв`язок смерті військовослужбовця. 
При цьому, суд текстуально проаналізувавши положення пунктів 2, 4, 8, 11, 27 глави 12 розділу ІІІ Положення № 333 стосовно підстав, умов та процедури визначення у військовослужбовців Держприкордонслужби при медичному огляді постійно діючими госпітальними (гарнізонними) ВЛК, або у складних випадках ЦВЛК причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв, суд першої інстанції у спірному випадку правильно звернув увагу на те, що листом в.о. начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби №03.3/3378-24-вих від 28.04.2024 року на ім`я голови Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України були направлені документи для встановлення причинного зв`язку, що призвели до смерті військовослужбовця НОМЕР_2 прикордонного загону солдата ОСОБА_2 , патрульного ( за рахунок посади інспектора прикордонної служби 2 категорії – гранатометника 1 відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави відділу прикордонної служби №2) НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, а саме: копія лікарського свідоцтва про смерть від 03.08.2023 року №462, копія свідоцтва про смерть від 05.08.2023 року НОМЕР_4 , копія актів розслідування нещасного випадку (випадку смерті) від 15.04.2024 №206-2024, від 15.04.2024 №206/1-2024, біографічна довідка відділу кадрів солдата ОСОБА_4 , і саме відповідно до Протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії з встановлення причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв №307 від 03.05.2024 року містяться записи
- (розділ VIII), що «висновок лікаря-експерта: солдат ОСОБА_2 , 1988 року народження, згідно біографічної довідки проходив військову службу в ДПСУ з 06.10.2022 по 03.08.2023, був звільнений в зв`язку зі смертю. Згідно актів № 206-2024 від 15.04.2024 розслідування нещасного випадку (випадку смерті), що стався близько 21 год 00 хв 02.08.2023 у 11 ПЗ (Нвс-5) та № 206/1-2024 від 15.04.2024 про нещасний випадок (випадок смерті), що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби (Нвс-1), відомо, що ОСОБА_2 був направлений у службове відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 11.06.2023, внаслідок різкого погіршення здоров`я, солдат ОСОБА_2 був госпіталізований до реанімаційного відділення комунального некомерційного підприємства «Дубровицька міська лікарня» міста Дубровиця Рівненської області. 13.06.2023 для подальшого лікування, військовослужбовець був переведений до Комунального підприємства «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради, місто Рівне та був госпіталізований у обласний центр невідкладної хірургії з діагнозом «Ідіопатичний гострий панкреатит». Близько 21 год 00 хв ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер в лікарні від хвороби. Згідно лікарського свідоцтва про смерть (остаточне) № 462 від 03.08.2023, видане «Комунальним закладом «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради, причина смерті: «Ендогенна інтоксикація. Гострий деструктивний панкреатит, панкреонекроз», що в свою чергу надавало комісії підстава визнати, що захворювання, яке призвело до смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби
- (розділ ІХ) «Висновок комісії»: захворювання, яке призвело до смерті, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби. Результат голосування «ЗА» одноголосно «ПРОТИ» немає.
- (розділ Х) «Постановили»: захворювання солдата ОСОБА_2 , 1988 року народження, згідно біографічної довідки проходив військову службу в ДПСУ з 06.10.2022 по 03.08.2023, був звільнений в зв`язку зі смертю, яке за представленими документами призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: «Ендогенна інтоксикація. Гострий деструктивний панкреатит, панкреонекроз», - ТАК, пов`язане із проходженням військової служби.
Відповідно, перевіряючи оскаржувані у цій справі позивачем висновки Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України від 03.05.2024 року № 307, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому порядку має перевірятися законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на час спірних правовідносин, на що було вже раніше наголошено Верховним Судом у постанові від 12.02.2021 по справі № 820/5570/16, в якій зауважувалося на тому, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки, як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Оскільки у Протоколі засідання Центральної військово - лікарської комісії з встановлення причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв №307 від 03.05.2024 року містяться висновок лікаря-експерта, висновок комісії, перелік розглянутих комісією документів, які на думку відповідача слугували для встановлення причинного зв`язку, а на виконання вимог Положення № 333 відповідачем було сформульовано причинний зв`язок захворювання, яке призвело до смерті солдата ОСОБА_2 у відповідності до вимог підпункту 6 пункту 4 глави 12 розділу ІІІ Положення № 333, суд першої інстанції спираючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 13.06.2018 по справі № 806/526/16 та від 12.06.2020 по справі № 810/5009/18 цілком обґрунтовано не визнав за можливе надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженню медичної документації, визначенню діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі, або надавати оцінку діагнозу та встановлювати причини смерті, що виходить за межі судового розгляду.
З огляду на те, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу та або встановлення причин смерті за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, колегія суддів у повному обсязі погоджується з позицією суду першої інстанції у цій справі про відсутність у адміністративного суду права перебирати на себе повноваження Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України, і надавати на власний розсуд оцінку причинному зв`язку захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця з урахуванням наявності, чи відсутності певних документів, оскільки це не входить до повноважень суду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Виходячи з того, що матеріали адміністративної справи не містять доказів того, що військово-лікарською комісією було проігноровано будь-які медичні висновки (документи) або допущено порушення встановленої процедури, а доводи апеляційної скарги позивача зводяться тільки до незгоди із наданою судом першої інстанції правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами та нормами матеріального права, якими врегульовано спірні у цій справі правовідносини, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, та цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що оскаржуване рішення Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України є протиправним як за змістом, так і за процедурою його ухвалення, а відповідно і про відсутність правових підстав для внесення змін у Протокол засідання Центральної військово - лікарської комісії з встановлення причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв №307 від 03.05.2024 року, щодо формулювання причинного зв`язку захворювання зі смертю солдата ОСОБА_2 .
Оцінивши наявні у цій справі докази у їх сукупності, колегія суддів визнає прийняте у цій справі рішення суду першої інстанції таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні фактичних обставин спірних правовідносин та правильного застосування до них норм матеріального права, у звязку з чим у задоволені апеляційної скарги позивача слід відмовити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов