Справа № 930/2697/25
Провадження № 22-ц/801/821/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Богоніс Н. Я.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року	Справа № 930/2697/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинський В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В., 
за участі секретаря судового засідання Литвин Ю.О., представника ОСОБА_1 – адвоката Федчук С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Федчук Світлани Миколаївни на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області про зупинення провадження від 04 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, 

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину. 
До початку підготовчого засідання представник  ОСОБА_2 – адвокат Шептак А.І. подала клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області про зупинення провадження від 04 лютого 2025 року зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду представник  ОСОБА_1 – адвокат Федчук С.М. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначає, що додані до заяви документи не підтверджують факт того, що  ОСОБА_2 наразі проходить військову службу у складі військового формування ЗСУ, що переведений на воєнний стан, оскільки довідка в/ч НОМЕР_1 від 30.01.2026 року підтверджує лише факт участі  ОСОБА_2 у бойових діях у зв`язку зі збройною агресією рф проти України у певний період часу, однак не підтверджує того факту, що на момент розгляду справи відповідач бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф та є незрозумілим чи переведено на воєнний стан військове формування, в якому проходить службу відповідач.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції врахував, що відповідно до довідки №220/а від 12.01.2026 року, виданої Начальником штабу-заступником командира військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 17 травня 2023 року по теперішній час.
З метою недопущення порушення прав учасників провадження на справедливий судовий розгляд, враховуючи, що законом чітко визначено обов`язок суду зупинити провадження у справі за обставин перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, суд вважав за необхідне провадження в даній справі зупинити до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повній мірі.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи (пункт 10 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів цивільного судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі – це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом в інтересах виконання завдань судочинства.
Дотримання судом процесуальних норм під час зупинення провадження у справі сприяє дотриманню принципу юридичної визначеності, оскільки сторони мають право очікувати, що ці норми будуть застосовані.
У цивільному процесі підстави зупинення провадження регламентовані статтями 251 та 252 ЦПК України. Стаття 251 ЦПК України встановлює обов`язок для суду зупиняти провадження у справі на відміну від статті 252 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зазначена норма права забезпечує дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції, а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2025 року в справі № 754/947/22 зазначила, що Указом Президента України введено воєнний стан на всій території України. Цим же Указом на військове командування усіх рівнів покладено обов`язок здійснювати заходи, необхідні для забезпечення оборони України.
Профільне законодавство, зокрема Закони України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06 грудня 1991року № 1932-XII «Про оборону України», хоч і не використовує термін «переведення на воєнний стан», натомість оперує поняттям «переведення на організацію і штати воєнного часу». Така трансформація військових формувань є одним із ключових заходів, що вживаються у випадку введення в державі воєнного стану та загальної мобілізації.
З моменту оголошення загальної мобілізації та введення воєнного стану ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування переводяться в спеціальний правовий режим функціонування в цілому. Це виключає необхідність у додатковому з`ясуванні питання щодо переведення певної військової частини «на воєнний стан». Юридичний статус з`єднань, військових частин, підрозділів та інших складових структури ЗCУ та інших військових формувань, що функціонують в умовах воєнного стану, не залежить від місця їх дислокації чи характеру виконуваних ними завдань, як-то перебування в районі воєнних (бойових) дій та участь в них.
Водночас приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України не пов`язують можливість застосування цієї норми права з умовою перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - військовослужбовця у військовій частині, що залучена до ведення безпосередніх бойових дій. До того ж військовослужбовець упродовж особливого періоду може в будь-який момент бути відрядженим до військової частини, задіяної до таких дій (підпункт 4-1 пункту 251 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008). Сучасні форми та способи ведення війни, виконання бойових завдань вимагають участі у бойових діях та захисті суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України не тільки по умовній лінії фронту.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.
Системне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 та статті 254 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.
За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 має представника, який може представляти його інтереси в суді під час розгляду даної справи не заслуговують на увагу, оскільки нинішня конструкція норми зобов`язує суди зупиняти провадження у справі за вказаною підставою незалежно від того, чи є в нього представник у процесі.
Якщо учасник справи служить у ЗСУ, надає відповідні докази та клопоче про зупинення провадження у справі з цих підстав, у суду немає дискреції відмовити в задоволенні такого клопотання.
З урахуванням встановленого п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України обов`язку суду зупинити провадження по справі, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що у зв`язку із перебуванням відповідача у складі ЗСУ провадження по даній справі необхідно зупинити.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали. З огляду на викладене, висновок місцевого суду про зупинення провадження є правильним.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було дотримано норм процесуального права при вирішенні по суті цього питання, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Федчук Світлани Миколаївни залишити без задоволення.
Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області про зупинення провадження від 04 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:     В.П. Рибчинський
Судді:        Л.О. Голота
В.В. Оніщук