ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
Іменем України
07 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 643/14520/25
провадження № 22-ц/818/2139/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Тичкової О.Ю.
суддів: Люшні А.І., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач –  ОСОБА_2 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року у складі судді Поліщук Т.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця до досягнення дитиною сином – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , віку трьох років, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем вони проживали разом без реєстрації шлюбу з травня 2022 року по липень 2025 року. Від спільного проживання у них народився син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення сумісного проживання син залишився проживати з нею. На теперішній час вона перебуває у відпустці за доглядом за дитиною до досягнення дитиною віку трьох років. Відповідач матеріальної допомоги їй не надає. Відповідач працездатний, є військовослужбовцем, аліменти нікому не сплачує.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 29.08.2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та судовий збір в дохід держави в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення мотивоване тим, що належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини- матері відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про стягнення з нього аліментів на користь дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, та до досягнення дитиною трирічного віку, тому позов підлягає частковому задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не врахував, що у позивача на утримання перебуває двоє неповнолітніх дітей та непрацездатна матір, що становить його в скрутне матеріальне становище та не відповідає вимогам законодавства. 
16.02.2025 ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначила, що перебуває у відпустці за доглядом за дитиною до досягнення нею трьох років, а відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на її утримання. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, частково виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 30.05.2023, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Батьком дитини зазначено ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується (а.с.06).
Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про місце реєстрації (а.с.05) та не заперечується відповідачем.
З консультативного висновку спеціаліста від 24.03.2025, результатів біохімічних досліджень від 29.04.2025 та результатів запису ЕЕГ від 08.05.2025 вбачається проходження малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичного обстеження та лікування (а.с.36-44).
Відповідно наданих відповідачем платіжних інструкцій від 06.05.2025, 08.05.2025, 12.05.2025 останнім було перераховано позивачці грошові кошти у загальній сум 8527 грн. 64 коп., 08.02.2025 перераховано 8000 грн. 00 коп. (а.с.47-49).
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 31).
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 (а.с.45-47).
Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
В частині першій ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).
Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.
Згідно частин 1, 4 статті 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Разом з тим, згідно з ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Ст. 91 СК України якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу.
Позивачка офіційно не працевлаштована, є матір`ю спільної з відповідачем малолітньої дитини віком до трьох років, отже вона потребує матеріальної допомоги від чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України.
Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи що всупереч ст. 12,81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів на підтвердження свого матеріального стану, утримання матері ОСОБА_6 та підстав неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини, судова колегія вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі по 1/6 частині від всіх видів доходу на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані представником відповідача письмові пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 від 18.09.2025 не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки відсутність нотаріального посвідчення підписів позбавляє суд можливості достовірно встановити осіб, які їх надали. У зв`язку з цим зазначені письмові пояснення не приймаються судом до уваги як докази.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Згідно положеньст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційну скаргу ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.
Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 384ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2025 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         О.Ю. Тичкова

Судді:           А.І. Люшня

Н.П. Пилипчук