ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2026 року	справа № 640/25140/20	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Качур Р.П. розглянув в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехсервіс» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, 
УСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Енерготехсервіс” з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 00004930502 від 12.05.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 12.05.2020 року ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 00004930502 за наслідками Акта від 28.02.2020 № 167/26-15-05-02-06/32670724 “Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехсервіс" (32670724). Позивач вважає, що висновки в Акті не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а загалом винесене податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню. Зазначає, що документи первинного бухгалтерського обліку, які були досліджені під час перевірки повністю відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій. Також вказав, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Вважає, що податковий кредит з ПДВ за період грудень 2017 року товариством сформовано в порядку, встановленому чинним законодавством України, на підставі належним чином оформлених податкових накладних, а господарські операції з ТОВ «Трансетнохолд» носили реальний характер та відображені в бухгалтерському та податковому обліку, на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Законом України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до ч. 3 ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом (пункт 3 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX).
Разом з цим, на виконання вимог Закону України “Про внесення зміни до пункту 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” щодо забезпечення розгляду адміністративних справ” (далі - Закон) та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі Порядок № 399).
Пунктами 4-7 Порядку № 399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.
Відповідно до п. 19 Порядку № 399 відповідальною особою протягом семи робочих днів після отримання результатів автоматизованого розподілу судових справ на підставі протоколу формується перелік судових справ у електронній формі із застосуванням КЕП за формою, визначеною у додатку 3 до Порядку, про визначені суди із зазначенням єдиних унікальних номерів судових справ.
Згідно з Додатком 3 до пункту 19 Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва" справу № 640/25140/20 визначено розглядати Львівському окружному адміністративному суду.
Матеріали адміністративної справи надійшли до суду 28.02.2025 за вх. № 17247 та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Качур Роксолані Петрівні.
Ухвалою суду від 04.03.2025 справу прийнято до провадження та призначено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав відзив на адміністративний позов у якому проти позовних вимог заперечив. Вказав, що оскаржуване податкове-повідомлення рішення є правомірним оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично не відбувалися, оскільки суб`єктами господарювання здійснено безпідставне оформлення нереальної господарської операції і складено первинні бухгалтерські документи всупереч нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Взаємовідносини між ТОВ «Трансетхолд» та ТОВ «Енерготехсервіс» спричиняють нереальність господарської операції та відповідно неправомірність (безпідставність) документального оформлення нереальної господарської операції при складенні первинних документів та їх відображенні в регістрах бухгалтерського обліку і фінансової звітності. Просив у задоволенні позову відмовити.
Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив таке.
Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу № 1852 від 18.02.2020 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Енерготехсервіс`та повідомлення № 32797/10/26-15-05-02-06 від 21.02.2020 про проведення перевірки проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю “Енерготехсервіс” з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Трансетхолд» (41326455) за грудень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість.
Перевіркою встановлено порушення п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 192.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VIзі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на загальну суму 53866 грн за грудень 2017 року.
Вказав, що позивачем не надано до перевірки документів, що підтверджують взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Тренсетнохолд». Наданий до матеріалів справи договір від 25.09.2017 № 25/17 містить реквізити рахунку підприємця, відкритий в ПАТ «Київське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», який був відкритий згідно відомостей банківської установи лише 24.11.2017, в той час як договір підряду від 25.09.2017 № 25/17 був ніби-то укладений 25.09.2017 (тобто майже за два місяці до фактичного відкриття рахунку), що свідчить про те, що він укладений виключно для здійснення вигляду господарської операції та очевидно є підробленим.
Також вказав, що договір підписаний Борисовим Сергієм Олександровичем, однак згідно даних інформаційних систем податкового органу ОСОБА_1 став директором даного підприємства тільки 09.11.2017, тобто на час укладення договору у Борисова С.О. права підпису не було.
Зазначив, що до перевірки не надано платіжних доручень, оборотно-сальдових відомостей та карток по рахунку 631, що не дає змогу ідентифікувати відображення зазначених операцій на рахунках бухгалтерського обліку. Такі документи надано суду.
Проте у наданих документах наявний тільки підпис особи, без посади та прізвища з ініціалами, тому неможливо встановити особу, відповідальну за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Також позивачем не надано проектну документацію, дозвільні документи (ліцензії, патенти, дозволи на здійснення фінансово-господарської діяльності, дозвільні документи на виконання будівельних робіт), журналів відвідування працівників, щоб мати можливість встановити ким саме виконувались роботи. Також не надано підтверджуючих документів щодо постачання товару (сертифікати якості, ТТН, акти прийому-передачі), які б могли підтвердити факт постачання товару та його транспортування.
Вказав на те, що є вирок Печерського районного суду міста Києва від 07.08.2019 у справі № 757/16438/19-к про затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_1 . Таким чином, встановлено що від імені ТОВ «Трансетхолд» діяли особи, які не мали законних повноважень на його представництво, на вчинення від його імені юридично значущих дій, оскільки не були наділені такими повноваженнями засновника/директора підприємства, які крім того не мали ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства.
На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.05.2020 № 00004930502, яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 67333,00 грн (53866 грн – основна сума та 13467 грн – штрафні санкції).
Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржене до Державної податкової служби України. Рішенням № 27424/6/99-00-06-02-02-06 про результати розгляду скарги, яким податкове повідомлення-рішення № 00004930502 від 12.05.2020 залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним тому звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення суд врахував таке.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків)
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015 (далі - Порядок 727), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Відповідно до підпункту 2 Пункт 4 розділу III Порядку 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:
викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;
у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;
у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;
у разі надання посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.
Судом встановлено, що ТОВ «Енерготехсервіс» (далі замовник) 25.09.2017 укладено договір підряду № 25/17 з ТОВ «Трансетхолд» (далі виконавець) (а.с. 25-27).
Відповідно до пункту 1.1 замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт по реконструкції казарми № 77 військового містечка № 161 військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 2.1 загальна вартість робіт виконавця за цим договором складає 186962,72 грн, включаючи ПДВ – 20% - 31160,45 грн.
Відповідно до пункту 2.2 замовник здійснює оплату 100% після підписання акта виконаних робіт.
Пунктом 4.1 передбачено, що приймання виконаних робіт здійснюється на підставі акта приймання виконаних робіт.
Пунктом 4.2 передбачено, що замовник протягом 3 (трьох) робочих днів після одержання від виконавця повного пакета документів відповідно до пункту 4.1 цього договору підписати акт і документи, що додаються до нього або висунути обґрунтовані заперечення проти їх підписання.
Відповідно до пункту 8.1 договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що передбачені цим договором.
На виконання п. 4.1 та п. 4.2 між сторонами підписано акт приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2017 року та підсумкову вартість ресурсів, об`єкт: реконструкція казарми (витрати по факту) (а.с. 28-37).
За даним фактом відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України ТОВ «Трансетхолд» зареєстровано податкову накладну № 127 від 26.12.2017 на загальну суму 186962,71 грн, в тому числі ПДВ – 31160,45 грн.
Позивачем 10.01.2018 на підставі рахунку-фактури № 115 від 26.12.2017 проведено оплату на користь ТОВ «Трансетхолд» у розмірі 186962,71 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 307.
Судом встановлено, що впродовж грудня 2017 року ТОВ «Трансетхолд» поставило позивачу товар за видатковими накладними: № 28 від 01.12.2017, № № 30 від 01.12.2017, № 31 від 01.12.2017, № 29 від 04.12.2017 № 32 від 04.12.2017, № 27 від 05.12.2017 на загальну суму 136234,27 грн.
На виконання умов договору ТОВ «Транснтхолд» виписано для позивача видаткові та податкові накладні на суму 136234,27 грн. Видаткових накладних, платіжних доручень та товаро-транспортних накладних податковому органу для перевірки не надано.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України.
Відповідно до положень пп. 14.1.36 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1. статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).
Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
За змістом пп. "а" п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Приписами п. 187.1 ст. 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Відповідно до п. 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Відповідно до п. 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: ) придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Водночас згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
В пункті 198.6 ст. 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.6 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.
Положеннями п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з вимогами п. 200.2 ст. 200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідачем сформовано запит про надання інформації (пояснень та документальних підтверджень) від 12.11.2019 № 42294/10/26-15-05-02-06, в якому просив надати договори, згідно яких було придбано товари та послуги (у разі укладення правочину в усній формі та надати письмові пояснення), рахунки-фактури, акти виконаних робіт, які підтверджують факт надання товарів та послуг, платіжні доручення, що підтверджують факт оплати отриманих товарів та послуг, оборотно-сальдову відомість по рахунках 311, 631, відомості щодо формування витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату до оподаткування по взаємовідносинах із контрагентами (регістри витрат за періоди, в яких були відображені взаємовідносини із ТОВ «Трансетхолд» , інші документи, які не увійшли до зазначеного переліку, але безпосередньо пов`язані із здійсненням фінансово-господарських операцій із контрагентами, письмові пояснення, якщо товари та послуги придбавались у контрагентів з метою використання у власній господарській діяльності.
Актом про неможливість вручення ТОВ «Енерготехсервіс» листа у зв`язку з відсутністю за місцемзнаходження підприємства (податковою адресою) від 03.12.2019 № 724/26-15-05-02-06, засвідчено неможливість вручення позивачу листа від 12.11.2019 № 42284/10-26-15-05-02-06, надісланого засобами поштового зв`язку рекомендованим листом за податковою адресою підприємства: 04060 м. Київ вул. Ризька буд. 8-А із зазначенням причини невручення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».
Відповідачем складено Запит на встановлення місцезнаходження платника податків від 04.12.2019 № 7170/7/26-15-05-02-06 Департаменту податкових перевірок, транферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у м. Києві з проханням встановити місцезнаходження платника податків ТОВ «Енерготехсервіс».
У зв`язку з неможливістю повідомлення позивача про проведення перевірки у зв`язку з його відсутністю за податковою адресою, відповідач провів перевірку на підставі інформації бази даних ІС «Податковий блок», ЄРПН, податкової звітності, Єдиного державного реєстру судових рішень.
Щодо фінансово-господарських відносин позивача з ТОВ «Транснтхолд» суд зазначає таке.
Як встановлено відповідачем під час проведення перевірки, позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Трансетхолд» у грудні 2017 року на суму 323197 грн. Згідно Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Трансетхолд» виписало на користь позивача податкові накладні на загальну суму 323197 грн в тому числі ПДВ 53866 грн.
До матеріалів справи позивачем надано договір підряду № 25/17 від 25.09.2017, відповідно до якого ТОВ «Енерготехсервіс» - замовник в особі в.о. директора Шульги М.В., який діє на підставі Статуту з однієї сторони та ТОВ «Трансетхолд» в особі директора Борсова С.О., який діє на підставі Статуту з другої сторони, уклали це договір для виконання робіт по реконструкції казарми № 77 військового містечка № 161 військової частини НОМЕР_1 .
Вироком Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16438/19-к від 07.08.2019 встановлено, що ОСОБА_1 у період листопада 2017 року діючи на прохання невстановленої слідством особи на ім`я Андрій та невстановлених досудовим слідством осіб вчини за попередньою змовою групою осіб повторно пособництво у фіктивному підприємництві, шляхом придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) ТОВ «Трансетхолд» (код ЄДРПОУ 41326455) з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у документальному оформленні від імені даного підприємства псевдо фінансово-господарських операцій з підприємствами реального сектору економіки, які використовуючи реквізити ТОВ «Трансетхолд» незаконно формували податковий кредит з податку на додану вартість, в результаті чого ухилялись від сплати податків, а також з метою проведення безготівкових коштів у готівку. Однак придбання ТОВ «Трансетхолд» відбулось без справжнього наміру здійснювати господарську діяльність, яка передбачена Статутом вказаного товариства, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.
З наведеного слідує, що на момент укладення договору підряду № 25/17 від 25.09.2017 ОСОБА_1 не мав повноважень на укладення договору. Як зазначено в акті перевірки, ТОВ «Трансетхолд» з 10.05.2017 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПІ у Чернігівській області № 10691020000039245, вид діяльності за КВЕД_46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, відповідальним за фінансово-господарську діяльність ТОВ у спірному періоді був директор/головний бухгалтер – ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Вказане підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, що міститься в матеріалах справи. Вказані обставини позивачем не спростовано.
Щодо долучених позивачем первинних документів, а саме договору підряду, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2017 року, Акта приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року, підсумкової відомості ресурсів, такі не відповідають обов`язковим вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять відомостей про місце їх складання, дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (прізвище, ім`я та по-батькові уповноваженої на підпис особи, її посада). (а.с. 25-37).
Оскільки зазначені реквізити в силу вимог чинного законодавства є обов`язковими, відсутність останніх у відповідних документах позбавляє можливості розцінювати їх як належні первинні документи у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
З огляду на відсутність можливості ідентифікації особи-підписанта первинного документа зі сторони постачальника, суд критично оцінює надані позивачем докази у вигляді договору підряду, Акта приймання виконання будівельних робіт за грудень 2017 року, підсумкової відомості ресурсів, як підтвердження реального здійснення відповідних господарських операцій.
Аналогічну праву позицію щодо обов`язковості зазначення у первинних документах таких реквізитів, як посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, висловив Верховний Суд в постанові від 30 вересня 2020 року по справі № 1540/4936/18.
Також суд звертає увагу на відсутність первинних документів, які свідчать про постачання товару, зокрема товаро-транспортних накладних.
Окремо суд наголошує на доводах відповідача про відсутність у контрагента позивача необхідних трудових ресурсів та матеріальних засобів, що свідчить про відсутність фактичної можливості здійснити роботи відповідно до договору.
У контексті наведеного суд зазначає, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Такі висновки були наведені і у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року (справа № 805/528/17-а).
З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.
Отже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.
Більше того, позивачем не було доказово підтверджено обставин оренди або лізингу відповідних транспортних засобів у третіх осіб.
Таким чином, суд вважає встановленими обставини відсутності у контрагента позивача достатньої кількості матеріальних та трудових ресурсів для виконання спірних господарських операцій.
Отже реальний характер господарських операцій позивача з його контрагентом, не підтверджується первинними документами податкового обліку, які характерні для такого роду господарських взаємовідносин та обов`язковість ведення яких передбачена нормами законодавства України.
Сукупність наведених обставин не дає суду змогу встановити реальний характер господарських зобов`язань, що за словами позивача мали місце між ним та його контрагентом, обставин їх дійсного виконання.
Також суд звертає увагу на те, що позивачем надано первинні документи до суду, проте такі були відсутні під час проведення перевірки, і таким не надавалась оцінка контролюючим органом. Позивач також не скористався своїм правом (пункт 44.7 статті 47 ПК України) надати до контролюючого органу протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки документи, визначені акті перевірки як відсутні. Матеріали справи також не містять доказів, що позивачем вчинялись дії, які передбачені нормами Податкового кодексу України щодо надання (надсилання) цих первинних документів до контролюючого органу.
Враховуючи все зазначене вище суд вважає, що обґрунтованими є викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства у наведеній частині, що стосується його взаємовідносин з вказаним контрагентом та які були проаналізовані у даному рішенні. А тому обґрунтованими є викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Як наслідок, правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, є оскаржуване рішення відповідача, що ґрунтується на зазначених висновках акта перевірки.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.
Відповідно до статті 139 КАС України в разі відмови у задоволенні позову судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263, 295 КАС України суд, -
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерготехсервіс» (04060 місто Київ вул. Ризька буд 8-А, код ЄДРПОУ 32670724)
Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (04116 місто Київ вул. Шолуденка буд 33/19, код ЄДРПОУ 43141267)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.П. Качур