справа № 369/23127/25 головуючий у суді І інстанції Янченко А.В.
провадження № 22-ц/824/6197/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Козирєвим Андрієм Вікторовичем на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про встановлення факту народження,
В С Т А Н О В И В:
у грудні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Козирєв А.В. подав до Києво-Святошинського районного суду Київської області заяву про встановлення факту народження, у якій просив:
встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя. В актовому записі про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначити: стать дитини - чоловіча; мати дитини - ОСОБА_2 (рос. мовою « ОСОБА_4 »), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Російської Федерації, уродженка м. Кемерово, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий відділом УФМС Росії по Кемеровській області в Кемеровському районі 27 травня 2013 року, зареєстрована: АДРЕСА_1 ; батько дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець м. Запоріжжя, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 16 червня 2017 року органом №2316, РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; підставою запису відомостей про батьків дитини вважати ст. 126 СК України;
встановити факт народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя. В актовому записі про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначити: стать дитини - чоловіча; мати дитини - ОСОБА_2 (рос. мовою « ОСОБА_4 »), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Російської Федерації, уродженка м. Кемерово, паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 , виданий відділом УФМС Росії по Кемеровській області в Кемеровському районі 27 травня 2013 року, зареєстрована: АДРЕСА_1 ; батько дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець м. Запоріжжя, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 16 червня 2017 року органом №2316, РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; підставою запису відомостей про батьків дитини вважати ст. 126 СК України.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року заяву передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Козирєв Андрій Вікторович 24 грудня 2025 через систему Електронний Суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для подовження розгляду.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний стан, а тому з урахуванням приписів ч. 1 ст. 317 ЦПК України він мав право подати цю заяву до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника, у т.ч. до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Тому місцевий суд безпідставно передав заяву за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання заявника.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Козирєвим Андрієм Вікторовичем на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Боярський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про встановлення факту народження, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження надіслана до електронного кабінету Боярського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. За даними звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, доставлено 26 лютого 2026 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Також ухвала про відкриття апеляційного провадження була надіслана за адресою реєстрації ОСОБА_2 , однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2026 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Передаючи справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Оскільки місцем проживання заявника є АДРЕСА_2 , що за територіальною підсудністю відноситься до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, заява не належить до територіальної юрисдикції Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України» роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.
Питання особливостей здійснення провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначенні положеннями статті 317 ЦПК України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» №2345-IX від 01 липня 2022 року, внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу, зокрема ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України, викладено у наступній редакції:
Заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Вказаний закон набрав чинності 07 серпня 2022 року.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває (як на день постановлення оскаржуваної ухвали так і на день прийняття цієї постанови).
Статтею 133 Конституції України визначено, що систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. До складу України входить у тому числі Запорізька область, на території якої народилися діти про встановлення факту народження яких просить заявник.
Таким чином, на момент звернення із заявою про встановлення факту народження (03 грудня 2025 року) ОСОБА_1 був наділений процесуальним правом подачі такої заяви до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника, і у суду першої інстанції не було підстав для передачі такої заяви за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції про необхідність передачі справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не ґрунтується на вимогах процесуального закону.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Козирєвим Андрієм Вікторовичем - задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова