ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1581/26 Справа № 194/52/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О., 
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Остапенко Світлана Юріївна, на заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року, у складі судді Корягіна В.О., у цивільній справі № 194/52/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи — Орган опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, –

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2025 року ОСОБА_1  звернувся до суду позовом із позовом, пред`явленим до  ОСОБА_2 , визначивши третіми особами Орган опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області та службу у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, на предмет позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини заробітку доходу відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, з дати подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, обґрунтовуючи це тим, що позивач деякий час проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу та в цих відносинах у них народилось троє дітей. Всі діти з народження і до сьогодні проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей, але не проживає з дітьми з травня 2023 року, не спілкується з ними, не займається їх вихованням, не надає матеріальної допомоги, тобто свідомо і умисно не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не створює умов для отримання дітьми освіти. Вихованням дітей займається позивач та його мати ОСОБА_6 , яка доводиться дітям бабусею. Діти наразі мешкають разом з бабусею, бо позивач є годувальником сім`ї та зараз несе службу в Збройних Силах України. Він постійно контролює навчання дітей і їх поведінку. В їх сім`ї близькі, дружні стосунки. Аліменти на утримання дітей відповідач не сплачує, участі у їх вихованні не приймає, виявляє байдужість до своїх дітей. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача по відношенню до дітей в повній мірі відповідає вказаним у п.2 ч.1 ст.164 СК України обставинам, тому вважає, що є всі підстави, передбачені законом для позбавлення відповідача батьківських прав щодо усіх дітей. 
Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задоволено в повному обсязі.
Стягнуто щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів її доходів на утримання малолітніх дітей  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 січня 2025 року та до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20 грн на користь держави.
Згідно зі ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення в частині виплати аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем виняткових обставин у вигляді умисного злісного ухилення ОСОБА_2 , як матері, від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, за яких можливо позбавити відповідача її батьківських прав, а неактивність чи певна бездіяльність такою підставою не є, і також з підстав недоведеності застосовування до неї такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, повну втрату сімейних зв`язків між матір`ю та дітьми. Натомість, суд першої інстанції вважав доведеним наявність підстав для стягнення з матері дітей аліментів на їх утримання на користь позивача, з огляду на відсутність взяття участі відповідача у їх утриманні, що є її обов`язком, в силу ст. 180 Сімейного кодексу України (а.с. 103-112).
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 у жовтні 2025 року через свого представника — адвоката Остапенко С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позбавленні батьківських прав відповідача скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким такі позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, не надано належної правової оцінки доказам сторони позивача, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції, на думку скаржника, не дослідив належним чином усіх документів, які долучені до позовної заяви, які, на його думку, свідчать про байдужість відповідача до своїх дітей вже тривалий час. Жодного разу відповідач не була присутня в судовому засіданні, хоча судовий процес проходи за її місцем знаходження, що свідчить про незацікавленість матері у вирішенні питання про позбавлення її батьківських прав. За весь час розгляду справи жодного разу відповідач не намагалась зв`язатись із дітьми, як і не виходила на зв`язок з позивачем чи бабусею дітей. Крім того, суд першої інстанції, на думку скаржника, не надав належної оцінки такому письмовому доказу, як Акт опитування сусідів від 17 квітня 2025 року, завіреному належним чином, де встановлено, що відповідач веде асоціальний спосіб життя, в квартиру постійно приводить сторонніх осіб, з якими вживає спиртні напої. З квартири чутно сварки та нецензурну лайку. Постійно до квартири приходять неповнолітні дівчата, зі слів сусідів вживають наркотичні речовими в квартирі. Скаржник наголошує, що така поведінка відповідача, зокрема, що стосується неповнолітніх дітей, яких він виховує самостійно тривалий час, на його думку, свідчить про наявність усіх підстав, передбачених положеннями ст.164 Сімейного кодексу України, для позбавлення відповідача її батьківських прав щодо трьох неповнолітніх дітей, адже суперечить положенням ст. 150 Сімейного кодексу України, на що суд першої інстанції уваги не звернув (а.с. 122-126).
ОСОБА_2 та представники третіх осіб своїм правом, передбаченим т. 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавали, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзивів на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, з наступних підстав.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, виходив з того, що діти тривалий час проживають разом з бабусею, яка фактично займається вихованням, навчанням дітей, а батько дітей іноді бере участь у її вихованні, оскільки проходить військову службу в ЗСУ. Крім того, мати дітей точно не знає де мешкають діти, тому вказаний факт є об`єктивною причиною того, що мати не може приймати участь у вихованні дітей у тому обсязі, який бажає позивач. Крім того, суд першої інстанції, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17 черпня 2021 року у справі №466/9380/17, вважав, що проживання дітей впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести. Натомість, скаржник таких обставин не довів, адже відповідач не була притягнута до адміністративної чи іншої відповідальності, чого не спростовано стороною позивача, як і не надавалось доказів будь-яких звернень до служби у справах дітей щодо нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками як матері дітей, а надані письмові докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дітей, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дітей.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , що підтверджується наданими у копіях свідоцтвами про народження дітей.
Відповідно до довідки №18-27/235 від 07 жовтня 2024 року, виданої Близнюківською селищною радою Лозівського району Харківської області, ОСОБА_1 , 1988 р.н., зареєстрований на території Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 , та має наступний склад сім`ї: ОСОБА_3 , 2013 р.н. донька, ОСОБА_4 , 2019 р.н. донька, ОСОБА_5 , 2020 р.н. син.
З акту обстеження матеріально побутових умов проживання від 07 жовтня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_2 , судом першої інстанції встановлено, що за вказаною адресою мешкають діти ОСОБА_3 , 2013 р.н., ОСОБА_4 , 2019 р.н., ОСОБА_5 , 2020 р.н., разом зі своєю бабусею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з травня 2023 року по теперішній час. Мати дітей ОСОБА_2 за даною адресою не проживає, участі у вихованні дітей не приймає.
З акту №185 обстеження умов проживаннявід 24 квітня 2025року, за адресою: АДРЕСА_2 , судом першої інстанції встановлено, що за вказаною адресою мешкають діти ОСОБА_3 , 2013 р.н., ОСОБА_4 , 2019 р.н., ОСОБА_5 , 2020 р.н., разом зі своєю бабусею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, будинок у гарному стані, кімнати обладнані сучасними меблями. Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають окрему кімнату з власними ліжками, шафою для одягу, місцем для навчання та великою кількістю іграшок. Назар має власну кімнату з ліжком та місцем для навчання. Батько дітей військовослужбовець, дітей виховує бабуся, зі слів дітей та бабусі мати участі у житті та вихованні дітей не бере, батько спілкується та фінансово забезпечує дітей. В сім`ї панує взаєморозуміння.
Згідно довідки №1-18-45 від 07 жовтня 2024 року виданої КЗ «Самійлівський ліцей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 6 класі вказаного ліцею.
З психолого - педагогічної характеристики на дитину ОСОБА_3 судом першої інстанції встановлено, що дитина навчається в ОСОБА_9 ліцеї з 5 класу. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має достатній рівень навчання, є учасником учнівського самоврядування в ліцеї, бере активну участь у позаурочному житті класу та ліцею, має хист до малювання. Дружня, комунікабельна, скромна, дисциплінована, відповідальна, товариська, добра дитина. Тато ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, моніторить поводження дитини в мережі інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує дитину всіма необхідними речами для навчання. Мати, ОСОБА_2 , із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася.
Відповідно до довідки №08 від 08 жовтня 2024 року, виданої Самійлівським закладом дошкільної освіти (я/с) Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідують Самійлівський заклад дошкільної освіти (ясла-сад). У вихованні дітей приймають участь тато – ОСОБА_1 та бабуся – ОСОБА_6 .. Мати дітей – ОСОБА_2 участі у їх вихованні не приймає.
З довідки №1 від 08 жовтня 2024 року, виданої КП «Близнюківська центральна районна лікарня» Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, судом першої інстанції встановлено, що діти спостерігаються сімейним лікарем та батько ОСОБА_1 старанно виконує медичні рекомендації щодо стану здоров`я дітей. Мати, ОСОБА_2 участі у їх вихованні не приймає.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , станом на 30 жовтня 2024 року є особою, стосовно якої відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості відсутні.
Відповідно до акту опитування сусідів від 17 квітня 2025 року складеного членами комісії у складі начальника ССД Тернівської міськради Дніпропетровської області Сніжко О.О., т.в.о начальника СЮП Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Бузовської В.В., інспектора СЮП Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Костенка Ю.О., головного спеціаліста ССД Ватаг О., за місцем мешкання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , було встановлено, що остання мешкає за вказаною адресою, веде асоціальний спосіб життя, в квартиру постійно приводить сторонніх осіб з якими вживає спиртні напої. З квартири чутно сварки та нецензурну лайку. Постійно до квартири приходять неповнолітні дівчата, зі слів сусідів вживають наркотичні речовини в квартирі.
Відповідно до Акту обстеження умов проживання станом на дату його складання гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що житло розташоване на 5 поверсі, право власності на житло після смерті матері ОСОБА_2 не переоформлене, умови проживання незадовільні. В квартирі відсутнє електропостачання, квартира устаткована меблями старого вжитку, які мають занедбаний вигляд. Шпалери на стінах місцями обідрані, скрізь повно сміття та непотрібу. Для дітей не створені умови для проживання. Санітарний стан квартири незадовільний. Житло потребує проведення ремонтних робіт, підключення електроенергії, прибирання та інше.
З письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих 17 квітня 2025 року, судом першої інстанції встановлено, що вона є матір`ю дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які більше двох років мешкають зі своїм батьком ОСОБА_1 в м. Лозова, точної адреси не пам`ятає. Вона ніде не працює, матеріальної допомоги своїм дітям не надає, їх вихованням не займається, в телефонному режимі не спілкується. Про життя дітей їй нічого не відомо. Наміру забрати дітей до себе не має. Вважає, що діти з нею спілкуватися не бажають. Вона проти позбавлення батьківських прав, хоча розуміє, що свої батьківські обов`язки наразі не виконує.
З протоколу бесіди з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 24 квітня 2025 року в присутності баби ОСОБА_6 , встановлено, що дитина пам`ятає як звати матір, з нею не спілкується, мати не цікавиться життям дитини, на дні народження подарунків не дарувала та не вітала. Зі слів дитини, мати участі у її вихованні та розвитку не приймає.
З протоколу бесіди з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 24 квітня 2025 року в присутності баби ОСОБА_6 , встановлено, що дитина матір свою не знає і ніколи не бачила. З нею не спілкується, мати на дні народження подарунків не дарувала та ніколи не вітала. Зі слів дитини, мати її життям та розвитком не цікавиться.
З протоколу бесіди з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 24 квітня 2025 року в присутності баби ОСОБА_6 , встановлено, що дитина матір свою не знає і ніколи не бачив. З нею не спілкується, мати на дні народження подарунків не дарувала та ніколи не вітала. Зі слів дитини, мати його життям та розвитком не цікавиться.
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2013 р.н., ОСОБА_4 , 2019 р.н., ОСОБА_5 , 2020 р.н., оскільки матір ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, неналежним чином піклується про здоров`я, фізичний та моральний розвиток дітей, з дітьми не підтримує тісного емоційного контакту.
У судовому засіданні, за участю педагога була з`ясована думка дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначила, що мешкає з татом, бабусею, братиком та сестричкою. Мама з ними не спілкується вже три роки, причини вона не знає. Подарунки мати не дарує, та не спілкується з ними. Їх вихованням займається тато та бабуся. Однак мати їх не била та погано з ними не поводилася.
Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
У пункту 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року звернуто увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 постанови).
Колегія суддів наголошує, що підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально та приймають участь у вихованні не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Скаржник у своїй скарзі у справі, що переглядається, посилається лише на один письмовий доказ, який, на його думку, не було належним чином досліджено та враховано судом першої інстанції, зокрема, на Акт опитування сусідів від 17 квітня 2025 року за адресою проживання відповідача ОСОБА_2 .
Однак, колегія суддів відзначає, що, хоча і було досліджено місце проживання відповідача відповідною комісією та встановлено антисанітарний вигляд помешкання відповідача, про що складено акт обстеження, як і встановлено антисоціальну поведінку самої відповідачки, але цей доказ є лише характеристикою відповідача, як особи, та не свідчить про безумовну підставу для вжиття такого крайнього заходу відносно неї, як позбавлення її батьківських прав, адже відповідач не вчиняла дій щодо її дітей, які є винними, що не спростовано скаржником та відповідних доказів ним не надавалось як суду першої інстанції, так і при розгляді його апеляційної скарги. 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позову в оскаржуваній частині, оскільки факт злісного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків щодо трьох неповнолітніх дітей, що характеризується її винною поведінкою, не знайшов свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її трьох неповнолітніх дітей. Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував, що неактивність та певна бездіяльність відповідача станом на дату розгляду справи не є тією підставою та крайньою мірою, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавлення матері її батьківських прав.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в оскаржуваній частині, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистого тлумачення норм матеріального права, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.  
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Остапенко Світлана Юріївна — залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2025 року в оскаржуваній частині — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “14” квітня 2026 року.
Повний текст постанови складено “23” квітня 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:          М.Ю. Петешенкова

М.О. Макаров