ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	Львів	Справа №380/47/25 пров. №А/857/3457/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року (ухвалене головуючою–суддею Крутько О.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Спешлтех» (далі Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області №52482/13-01-07-09 від 09.12.2024.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що лист ДПС України від 03.07.2024 за №19312/7/99-00-07-04-02-07, який суд першої інстанції розцінив як підставу для проведення перевірки позивача, скеровувався у межах внутрішнього листування ДПС України: направлений в.о. директора Департаменту податкового аудиту – ГУ ДПС та Міжрегіональним управлінням та підрозділам податкового аудиту. Тобто вказаний лист направлявся в рамках інформаційної взаємодії ДПС України з її територіальними органами. Цей лист можна розцінити як здійснення ДПС України її повноважень через територіальні органи, проте не як інформацію, отриману від органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Зазначає, що єдиної підстави, передбаченої пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, не дотримано, оскільки контролюючий орган не отримував інформації стосовно Товариства від органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При цьому, звертає увагу, що у листі від 03.07.2024 за №19312/7/99-00-07-04-02-07 не згадується ТзОВ «Спешлтех». У цьому листі взагалі не згадуються будь-які суб`єкти господарювання чи якісь конкретні факти, які б свідчили про порушення певними суб`єктами господарювання вимог податкового законодавства. Також, суд першої інстанції вказав, що накладна на переміщення не є документом, який дозволяє ідентифікувати постачальника та отримувача товару, а лише охоплює собою випадки їх вибуття з одного місця продажу чи зберігання, що належить суб`єкту господарювання та переміщення їх до іншого місця продажу того ж суб`єкта. Проте, такі висновки є помилковими з огляду на помилкове тлумачення судом норми п.12 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, у якому чітко вказано, що суб`єкт господарювання повинен надати контролюючим органам документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів. Тому суб`єкт господарювання, який надав документи на внутрішнє переміщення товарів, не зобов`язаний надавати документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства задовольнити повністю, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що Товариство згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване як юридична особа за адресою : 79000, м. Львів, вул. Данилишина, 6, офіс 206; код ЄДРПОУ 45459088.
Основним видом економічної діяльності позивача є : 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Інші: 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; 73.11 Рекламні агентства.
Товариство здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі, зокрема, в магазині “Ябко” за адресою: м. Рівне вул. Соборна,96.
На підставі наказу ГУ ДІІС у Рівненській області № 2586-п від 25.10.2024 та направлень № 4685/ЖЗ/17-00-07-05-15, № 4686/ЖЗ/17-00-07-05-15 від 25.10.2024 відповідачем проведена фактична перевірка магазину “Ябко”, що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул. Соборна, 96, де здійснює господарську діяльність Товариство щодо дотримання податкового законодавства у сфері розрахунків за готівкові кошти, за результатами якої складено акт № 17039/ж5/17-00-07-05-17/45459088 від 31.10.2024. 
Перевіркою встановлено : 1. Порушення пункту 12 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” №265/95-ВР, що полягало у незабезпеченні ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. Зокрема, встановлено, що на початок проведення перевірки 25.10.2024 в продажі знаходились товари, що зазначені у акті зняття залишку товару на загальну суму 159741,00 грн. без документів, що підтверджують їх облік та походження. Крім того, в період проведення перевірки з 25.10.2024 по 31.10.2024 в магазині “Ябко”, що за адресою: м.Рівне, вул. Соборна,96 було реалізовано товар на загальну суму 15301,00 грн, реалізовані товари, що не зазначені у акті зняття залишків та на який представниками ТзОВ “Спешлтех” не було надано на початок проведення перевірки документів у паперовій чи електронній формі, що підтверджують облік та походження товарних запасів; 2. Порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, що виразилось у ненаданні на запит перевіряючих у повному обсязі документів, що належать до предмета перевірки, не надано посадовим особам контролюючого органу у повному обсязі усіх документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки, зокрема договір з банком анкета/заява на еквайрингові підключення, банківську виписку по еквайрингу в розрізі транзакцій по даті та часу з моменту діяльності магазину.
Матеріали перевірки направлені до ГУ ДПС у Львівській області для розгляду.
На підставі акту перевірки відповідачем прийняло податкове повідомлення-рішення №52482/13-01-07-09 від 09.12.2024, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та статті 20 Закону №265/95-ВР застосувало до Товариства штрафну (фінансову) санкцію в сумі 175042,00 гривень.
Вважаючи оспорюване ППР протиправним, Товариство звернулося до адміністративного суду з вимогою про його скасування.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції не встановив порушень вимог законодавства в частині наявності підстав та процедури проведення перевірки, які вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки. При цьому, суд врахував лист ДПС України від 03.07.2024 за №2185/8/17-00, у якому наведена інформація про можливі порушення законодавства при реалізації платниками податків техніки «APPLE.
Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.
Щодо правомірності наказу про проведення фактичної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
Як уже зазначалось судом вище, підставою для проведення перевірки відповідно до наказу № 2586-п від 25.10.2024 слугував п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Положеннями статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Як видно з матеріалів справи, відповідно до наказу ГУ ДПС № 2586-п від 25.10.2024 про проведення фактичної перевірки позивача, така була проведена контролюючим органом на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 ст. 80 ПК України.
Згідно п. 80.2.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Відповідно до п.81.1. ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: … копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Колегія суддів зазначає, що системний аналіз положень пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України та п.81.1 ст. 81 ПК України свідчить про те, що внесення інформації про підстави для проведення перевірки є обов`язком для контролюючого органу, адже в такому випадку наказ не відповідатиме положенням п.81.1 ст.81 ПК України.
Як видно із наказу на проведення перевірки, в такому відсутні будь-які покликання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки (а саме листи інших державних органів), крім норми, яка регулює питання призначення перевірки - підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а також не відображено, яка саме інформація, що фактично наявна та/або фактично отримана контролюючим органом, та яка отримана від державних органів або органів місцевого самоврядування стала підставою для його прийняття.
Із такого наказу не вбачається, з якою метою проводиться перевірка та що слугувало підставою доцільності проведення такої, як про це йдеться в пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Водночас, згідно доводів органу податкової служби, підставою для призначення перевірки слугував лист ДПС України від 03.07.2024 за №2185/8/17-00, в якому наведена інформація про можливі порушення законодавства при реалізації платниками податків техніки “APPLE”.
Разом з тим, лист ДПС України не містить в собі будь-яких конкретних відомостей про виявлення будь-яких ознак порушення законодавства. Згідно такого листа стверджується лише, що з метою контролю вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій та з огляду на інформацію, яку опублікував ОСОБА_1 на офіційному YouTube каналі «Плинський media» стосовно здійснення незаконної реалізації дороговартісної техніки «APPLE», яка потрапила на територію України без належного митного оформлення та сплати усіх необхідних податків та платежів, доручено територіальним підрозділам податкового аудиту посилити контроль та організувати на постійній основі збір податкової інформації щодо торговельних об`єктів, де здійснюється продаж зазначеної продукції. 
Також, з такого листа не можна дійти висновку про виявлені конкретні порушення з наведеного вище переліку, що виявлені саме щодо позивача.
При цьому, з цього наказу неможливо ідентифікувати чи дійсно підставою для його прийняття слугувала інформація, яка містилася в листі ДПС України та чи саме ця інформація слугувала такою підставою для проведення перевірки саме позивача.
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції зазначає, що для зазначення підстави проведення перевірки недостатньо вказати номер підпункту та статті ПК України, а необхідно обґрунтувати конкретну підставу для проведення фактичної перевірки. Водночас, підстава для призначення перевірки - це реальні події, обставини, з настанням яких законодавець пов`язує у контролюючого органу виникнення права на призначення фактичної перевірки.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.09.2020 по справі № 640/21536/19, від 22.09.2020 по справі №520/1304/2020 від 05.03.2019 по справі №820/4893/18.
У постанові від 08.04.2020 по справі №640/21528/19 Верховний Суд зазначив, що інформація, на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №820/4894/18, від 11 вересня 2020 року у справі №640/21536/19.
Також постанові у Верховного Суду від 23.04.2025 по справі № 460/7257/20, суд зауважив, що у разі, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стала наявність (отримання) певної інформації, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен щонайменше зазначити про «наявність (отримання) інформації щодо можливого порушення» або ж зазначити реквізити документа, який слугував приводом для призначення перевірки і містить таку інформацію. Аналогічно, якщо фактичною підставою для призначення фактичної перевірки стало здійснення відповідних функцій, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України повинен саме про це зазначити. Відповідно, якщо підставою для призначення перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України стала сукупність фактичних підстав, передбачених цією нормою, то контролюючий орган у рішенні про проведення перевірки поряд із посиланням на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України має це відобразити у вищезазначений спосіб.
Отже, саме такий вищевикладений обсяг інформації у наказі, прийнятому відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, можна вважати мінімально достатнім в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо зазначення у наказі підстави для проведення перевірки, оскільки надає платнику податків загальне розуміння про підставу її призначення та відповідний предмет перевірки. Таке інформування про фактичну обставину має бути наведено саме серед підстав для проведення перевірки, тобто перед резолютивною частиною наказу.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.05.2024 по справі № 280/1431/23.
Таким чином, фактична перевірка позивача призначена за відсутності законних на те, визначених п.п. 80.2.2 п.80.2 ст. 80 ПК України підстав, що є самостійною та окремою підставою для визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.
Отже, контролюючий орган не дотримався вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, відповідно до якого його посадові особи мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.
Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду належними та допустимими доказами правомірність проведення фактичної перевірки, за результатами якої прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення.
Проте, вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем не було надано контролюючому органу відповідних документів, що засвідчують облік та походження товарів, про що посадовими особами ГУ ДПС складено відповідний акт, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки встановлено сам факт незаконності перевірки.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оспорюваного ППР та наявності підстав для його скасування.
Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року по справі №380/47/25 скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Спешлтех» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №52482/13-01-07-09 від 09 грудня 2024 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук