Справа № 539/2086/25
Провадження № 1-кп/539/80/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області кримінальне провадження № 12024170570001093, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2024 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мордовська Багана Чистопольського району Татарської АРСР, українця, громадянина України, пенсіонера, із середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, не є інвалідом, не є депутатом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Історія провадження
До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 листопада 2024 року за № 12024170570001093, щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 квітня 2025 року у справі № 539/2086/25 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 02 травня 2025 року.
Ухвалою суду від 02 травня 2025 року судовий розгляд у кримінальному провадженні призначено у відкритому судовому засіданні на 09 травня 2025 року, доручено органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого.
07 травня 2025 року до суду від органу пробації надійшло повідомлення (клопотання) про продовження строку на підготовку досудової доповіді строком не менше 20 днів. Судове засідання 09 травня 2025 року відкладено на 29 травня 2025 року для складення органом пробації досудової доповіді. 20 травня 2025 року до суду надійшла досудова доповідь щодо обвинуваченого.
Судове засідання 29 травня 2025 року відкладено на 26 червня 2025 року. У зв`язку з технічною несправністю в мережевому обладнанні судове засідання 24 червня 2025 року знято з розгляду та відкладено на 29 липня 2025 року. Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_5 28 липня 2025 року подав до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з участю як захисника по іншому кримінальному провадженні. Судове засідання відкладено на 12 серпня 2025 року.
Прокурор 11 серпня 2025 року подав до суду заяву про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із зайнятістю в інших судових засіданнях. Захисник ОСОБА_7 11 серпня 2025 року подав до суду заяву про перенесення розгляду справи, оскільки він не може з`явитися для продовження розгляду кримінального провадження. Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_5 11 серпня 2025 року подав до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з участю як захисника по іншому кримінальному провадженні. Судове засідання відкладено на 27 серпня 2025 року. В судовому засіданні 27 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора про відкладення розгляду справи, відкладено судове засідання на 08 вересня 2025 року.
До суду 04 вересня 2025 року подано заяву потерпілої ОСОБА_4 про розгляд справи без її участі.
В судовому засіданні 08 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора про відкладення розгляду справи, відкладено судове засідання на 24 вересня 2025 року. В судовому засіданні 24 вересня 2025 року задоволено клопотання прокурора про відкладення розгляду справи, відкладено судове засідання на 06 жовтня 2025 року. Судове засідання 06 жовтня 2025 року відкладено на 16 жовтня 2025 року для виклику в судове засідання та допиту свідків. Судове засідання 16 жовтня 2025 року відкладено на 12 листопада 2025 року для виклику в судове засідання та допиту свідків. Судове засідання 12 листопада 2025 року відкладено на 09 грудня 2025 року для виклику в судове засідання та допиту свідків. Судове засідання 09 грудня 2025 року відкладено на 24 грудня 2025 року для виклику в судове засідання та допиту свідка. Судове засідання 24 грудня 2025 року відкладено на 27 січня 2026 року у зв`язку з неявкою обвинуваченого.
До суду 26 грудня 2025 року подано клопотання ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими та проведення слідчого експерименту.
Судове засідання 27 січня 2026 року відкладено на 05 лютого 2026 року. У зв`язку з відсутністю електромережі в приміщенні суду судове засідання 05 лютого 2026 року відкладено на 25 лютого 2026 року. Через відключення електромережі в приміщенні суду судове засідання 25 лютого 2026 року відкладено на 24 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими та проведення слідчого експерименту.
24 березня 2026 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи для підготовки до виступу в судових дебатах.
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 23 листопада 2024 року приблизно о 17.09 год, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у районі електроопори № 18 на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області в напрямку вулиці Ярослава Мудрого, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину в недозволеному місці зліва направо щодо руху вказаного автомобіля ВАЗ 21043.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) пішохід ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 27 грудня 2024 року № 343, отримала такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна спинки носу, закриті уламкові переломи правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням, уламковий черезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням на ширину кістки, двобічні косі переломи сідничних бугрів зі зміщенням, внутрішньосуглобовий лінійний перелом лобкової кістки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Вказаними діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), хоча мав можливість та повинен був їх виконувати.
Відповідно до висновку експерта від 21 березня 2025 року № СЕ-19/117-25/5984-ІТ та висновку експерта від 16 квітня 2025 року № СЕ-19/117-25/8088-ІТ за результатами проведених автотехнічних експертиз в описаній вище дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 наявні невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП та її суспільно небезпечними наслідками. В умовах цієї пригоди водій ОСОБА_6 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 .
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Фактичні обставини, встановлені судом, і докази на їх підтвердження
Суд встановив, що відповідно до рапорту старшого інспектора Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 від 23 листопада 2024 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 13013 від 23 листопада 2024 року як ДТП з травмованими. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено таке. 23 листопада 2024 року о 17.09 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 23 листопада 2024 року о 17.08 год за адресою: Полтавська область, місто Лубни, проспект Володимирський, 29, навпроти базару збили людину, 40 років, у свідомості, водій на місці. 23 листопада 2024 року о 17.16 год надійшло повідомлення від ШМД про те, що 23 листопада 2024 року за адресою: Полтавська область, місто Лубни, проспект Володимирський, 29, сталася ДТП з потерпілими. При виїзді на місце пригоди встановлено, що 23 листопада 2024 року близько 17.15 год водій автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , 1956 року народження, рухаючись по проспекту Володимирському в місті Лубнах Полтавської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1959 року народження, яка перетинала проїжджу частину в недозволеному місці, зліва направо щодо руху автомобіля. У результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми та була госпіталізована до реанімаційного відділення Лубенської КП ЛІЛ. Водій тверезий, т/з вилучено.
За змістом протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 листопада 2024 року старший слідчий Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_9 із застосуванням фотозйомки на цифровий фотоапарат о 18.00 год розпочав огляд місця пригоди за участю двох понятих. Огляд проводився за таких погодних умов: похмуро, без опадів, температура повітря +1 °C. Напрямок проведення огляду: від вулиці Садової до вулиці Ярослава Мудрого. Вид події - наїзд на пішохода. Орієнтир для проведення вимірів: у поздовжній проекції - електроопора, у поперечній проекції - край проїжджої частини. Місце пригоди розташовано на проспекті Володимирському. Покриття: асфальтобетонне, сухе, чисте. Наявність нерівностей та пошкоджень дорожнього покриття не виявлено. Дорожнє покриття загальною шириною 39,1 м, призначено для руху в двох напрямках. До проїжджої частини примикають: праворуч - бордюр, огорожа, ліворуч - бордюр. Рух на цій ділянці не регулювався. Дорожні знаки не виявлено. Пора доби - темна. На час огляду частково освітлена на початку вулиці Ярослава Мудрого. Наявна відеокамера «безпечне місто». Об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч не виявлено. Наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів на місці пригоди після ДТП до початку огляду, не виявлено. Автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , червоного кольору, на якому маються пошкодження на передній частині бампера, в області переднього номерного знаку. Наявність характерних для даної ДТП слідів і інших речових доказів на транспортному засобі не виявлено. Транспортний засіб на момент огляду не завантажений. Гальмові системи в працездатному стані. Рульове керування в працездатному стані. Тиск шин в нормі, протектор - виразний. Зовнішні світлові прилади, сигнал, склоочисники, склоомивачі, дзеркала заднього вигляду, наявність на склі предметів або покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість, не виявлено. Положення перемикачів: габарити вогнів - увімкнено, ближнього світла - увімкнено, дальнього світла - вимкнено, освітлення панелі приладів - вимкнено, склоочисників - вимкнено. Покази спідометра - 0 км/год. Положення важеля ручного гальма - у нижньому. Положення важеля переключення передач - у верхньому. Напрямок руху не змінював. Автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , поміщено на майданчик тримання транспортних засобів. Вказаний протокол підписаний слідчим, двома понятими та ОСОБА_6 .
До вказаного протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 листопада 2024 року додано схему пригоди, яка підписана понятими, ОСОБА_6 та фототаблицю.
Відповідно до висновку Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 23 листопада 2024 року ознак сп`яніння у ОСОБА_6 не виявлено.
За змістом посвідчення водія від 15 березня 1997 року серії ІХА № 048266 ОСОБА_6 має право на керування транспортними засобами категорії В, С, D, E.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 29 грудня 2001 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 є власником автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 на час пригоди була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», що підтверджується полісом від 05 квітня 2024 року № СА/1808545. Строк дії полісу - з 06 квітня 2024 року до 05 квітня 2025 року.
Відповідно до повідомлення Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 28 листопада 2024 року № 01-9/4633 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставлена бригадою ЕМД 23 листопада 2024 року о 17.23 год до відділення ЕНМД КП «ЛЛІЛ» ЛМР з діагнозом: політравма (ДТП 23 листопада 2024 року), закрита ЧМТ, струс головного мозку, травматичний шок І ст., закритий відламковий перелом верхньої третини обох кісток правої гомілки зі зміщенням, закритий черезвертлуговий перелом лівого стегна зі зміщенням, закритий перелом обох сідничних кісток зліва, внутрішньосуглобовий перелом лобкової кістки. Алкотест - 0,00 ‰.
За змістом висновку судово-медичної експертизи від 27 грудня 2024 року, проведеної судово-медичним експертом Лубенської філії Державної спеціалізованої установи «Полтавське обласне бюро судово-медичної експертизи», на підставі даних медичної документації на ім`я ОСОБА_4 , враховуючи відомі обставини випадку та відповідаючи на поставлені питання, тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна спинки носу, закриті уламкові переломи правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням, уламковий черезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням на ширину кістки, двобічні косі переломи сідничних бугрів зі зміщенням, внутрішньосуглобовий лінійний перелом лобкової кістки зліва, утворились у короткий проміжок часу, від дії тупого (тупих) предмету (предметів), що діяли з великою силою, при ударі об такі, можливо під час ДТП у вказаний у постанові строк та при вказаних обставинах, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Згідно з повідомленням Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 04 квітня 2025 року № 888/01-09 ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні в травматологічному відділенні КП «ЛЛІЛ» ЛМР (2 л/дні) з 23 листопада 2024 року до 25 листопада 2024 року. Загальна вартість лікування становить 6 888,73 грн, у тому числі: кошти місцевого бюджету - 204,46 грн, кошти, отримані за договором з НСЗУ, - 6 301,89 грн, власні кошти підприємства - 26,98 грн, безкоштовно отримані медикаменти та перев`язувальні матеріали - 355,40 грн.
Відповідно до протоколу огляду від 26 листопада 2024 року старший слідчий Слідчого відділення Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області капітан поліції ОСОБА_9 оглянув 1 оптичний ДВД диск, наданий керуючим кафе «Казка», що на проспекті Володимирському, 27/49 у місті Лубнах Полтавської області, на якому зафіксовано момент ДТП. При відкритті відеозапису у лівому верхньому куті мається надпис «Казка_ір125_Парковка». У правому верхньому куті мається надпис «23-11-2024 17:05:24 Сб». На екрані зображено проїзну частину проспекту Володимирського у місті Лубнах Полтавської області, що поруч із зупинкою «Площа Ярмаркова» (зображення № 1). О 17:05:48 на проїзну частину з боку Ярмаркової площі у напрямку кафе «Казка» рухається особа, яка одягнута у білу куртку та тримає сумку в руках (зображення № 2). О 17:06:20 особа, яка рухалася по проїзній частині у напрямку кафе «Казка», зупиняється перед подвійними суцільними лініями (зображення № 3). О 17:06:21 особа починає переходити праву частину автодороги та рухається у напрямку кафе «Казка» (зображення № 4). У подальшому особа частково зникає із зображення. О 17:06:27 з`являється світло фар автомобіля, який рухається в напрямку вулиці Ярослава Мудрого. За напрямком руху пішохода та автомобільних фар з`являється тінь від ніг, що вказує на розташування пішохода перед автомобілем в момент наїзду (зображення № 5). При покадровому перегляді встановлено, що час, який проходить з моменту виходу пішохода на праву проїзну частину (перетину подвійної суцільної лінії) до моменту появи тіні від ніг перед фарами автомобіля (моменту наїзду), становить 5,61 с. Також під час огляду відеозапису встановлено, що після моменту перетину подвійної суцільної смуги особою-пішоходом та до моменту появи тіні від ніг, що викликана світлом фар автомобіля, який допустив наїзд на пішохода, у зустрічному напрямку ближче до правого узбіччя рухається маршрутне таксі з увімкненим ближнім світлом фар. Після маршрутного таксі інші транспортні засоби не рухаються (зображення № 5, 6). О 17:06:28 на екрані з`являється автомобіль, який рухається в напрямку вулиці Ярослава Мудрого та на капоті везе особу-пішохода (зображення № 7), яка після зупинки автомобіля за інерцією падає на асфальт та починає кричати. У подальшому автомобіль зупиняється. Особа-пішохід знаходиться на асфальтному покритті (зображення № 8). Після зупинки автомобіля з нього виходить особа, що ззовні схожа на чоловіка, та підбігає до жінки (зображення № 9). О 17:07:49 відеозапис закінчується (зображення № 10).
У висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 18 грудня 2024 року № КСЕ-19/117-24/21254 зазначено, що місце наїзду знаходиться на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області на смузі руху в напрямку вулиці Ярослава Мудрого перед кінцевим розташуванням автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 . В умовах цієї події мінімальна величина швидкості руху автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , була рівною близько 38,19-40,26 км/год.
За змістом висновку експерта від 10 грудня 2024 року № СЕ-19/117-24/21209-ІТ, за результатами судової інженерно-транспортної експертизи, на час проведення огляду (дослідження) робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля марки ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходилися в працездатному стані. Несправностей робочої гальмівної системи, рульового керування та ходової частини автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , які б утворилися до ДТП та впливали на працездатність, не виявлено.
Відповідно до протоколу огляду від 18 грудня 2024 року ОСОБА_4 за адресою: Полтавська область, місто Лубни, 3-й провулок Тернівської, 4, надала для огляду свої речі, а саме одяг, в який вона була одягнена 23 листопада 2024 року в момент ДТП: пальто білого кольору, на лівому рукаві якого є сліди РБК, також наявні сліди РБК у нижній лівій частині пальто; шапку в`язану білого кольору; взуття чорне з підошвою білого кольору. Після огляду вказаний одяг повернуто ОСОБА_4 .
Згідно з протоколом слідчого експерименту від 14 січня 2025 року на пропозицію слідчого ОСОБА_6 повідомив, що він 23 листопада 2024 року приблизно о 17.15 год, керуючи автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проспекту Володимирському у місті Лубнах Полтавської області з боку вокзалу в напрямку вулиці Ярослава Мудрого. Рухався ОСОБА_6 по крайньому правому краю проїзної частини двосмугової дороги в одну сторону зі швидкістю приблизно 40-45 км/год. На вулиці було темно, тому ОСОБА_6 рухався з увімкненим ближнім світлом фар. Ближнє світло фар забезпечувало добру видимість перед автомобілем, приблизно 30-35 м. В районі кафе «Казка» у світлі фар автомобіля ОСОБА_6 побачив пішохода, який був одягнутий у світлий чи сірий одяг, як зрозумів ОСОБА_6 , це була жінка. Відстань від пішохода до автомобіля була приблизно 30-35 м. Таку видимість забезпечувало ближнє світло фар в автомобілі, яким керував ОСОБА_6 . Під час керування він не відволікався, тому коли у світлі фар з`явився пішохід, ОСОБА_6 одразу його побачив. Зі слів ОСОБА_6 , пішохід стояв приблизно по середині проїзної частини дороги з двома смугами руху в одну сторону і дивився в бік його автомобіля. Будучи впевненим, що пішохід, перетинаючи проїзну частину поза пішохідним переходом, стоячи на місці, чекав, коли проїде транспорт, щоб потім безпечно перейти дорогу, ОСОБА_6 продовжив рух, але пішохід, коли до автомобіля було приблизно 8-10 м, став пришвидшеними кроками переходити дорогу перед автомобілем, яким керував ОСОБА_6 , зліва направо щодо його руху. Її кроки були швидкими, прирівняними до бігу. Оскільки до пішохода було близько, ОСОБА_6 почав гальмувати, але уникнути наїзду не зміг та допустив наїзд на пішохода. До наїзду на пішохода вона зробила перед автомобілем приблизно 2-3 кроки. Подолала вона цю відстань приблизно за 1 с, а можливо 1,5 с.
У протоколі слідчого експерименту від 14 січня 2025 року вказано, що на пропозицію слідчого ОСОБА_4 повідомила, що 23 листопада 2024 року приблизно о 17.00 год вона перетинала проїзну частину на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області, від базару до кафе «Казка». Була одягнена у біле пальто. Вуличне освітлення було вимкнено. Було сухо. ОСОБА_4 перейшла частину дороги (до розділювальної смуги), на подвійній розділовій смузі зупинилася, оскільки пропускала автомобілі. Після того як пропустила автомобілі, вона почала переходити іншу частину дороги з однаковим темпом, не зупиняючись. Коли вона проходила іншу частину дороги (праву за напрямком руху до вулиці Ярослава Мудрого), більше ніж половину, то її збив автомобіль, який їхав з боку магазину «Київський» у бік вулиці Ярослава Мудрого.
Відповідно до висновку експерта від 21 березня 2025 року № СЕ-19/117-25/5984-1Т за результатами судової автотехнічної експертизи, у цій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди; в умовах заданої дорожньо-транспортної ситуації водій автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 ; оцінка дій пішохода ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху.
Згідно з протоколом слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року на пропозицію слідчого ОСОБА_6 повідомив, що він 23 листопада 2024 року приблизно о 17.15 год, керуючи автомобілем ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , їхав по проспекту Володимирському у місті Лубнах Полтавської області у напрямку вулиці Ярослава Мудрого; їхав із ближнім світлом; погода була сухою; опадів не було; коли проїжджав магазин «Київський», швидкість його автомобіля була 40-45 км/год; за магазином «Київський» рухався ближче до правої сторони проїзної частини, а точніше практично, приблизно у другій смузі руху; ширина проїзної частини там - приблизно 10 метрів, а можливо і більше; у світлі фар свого автомобіля, приблизно за 30-35 м спереду з лівого боку, десь на відстані 2 м від подвійної смуги дороги, ОСОБА_6 побачив жінку-пішохода у світлому одязі, яка стояла на місці та дивилася в бік автомобіля; ОСОБА_6 вказував, що він зрозумів, що ОСОБА_4 пропускала його автомобіль, оскільки переходила проїзну частину в недозволеному місці; коли до цієї жінки було 8-10 м, вона раптово для ОСОБА_6 стала швидко переходити, можна сказати перебігати, дорогу; з метою уникнення наїзду ОСОБА_6 почав гальмувати, але уникнути наїзду не зміг; до наїзду автомобілем пішохід зробила 2-3 прискорені кроки, які подолала за 1-1,5 с; розмітка на місці пригоди відсутня, але наявна розмітка за 70-100 м далі в напрямку руху автомобіля; ОСОБА_6 рухався по правій частині дороги.
У протоколі слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року також зазначено, що у подальшому ОСОБА_6 вказав, де стояла пішохід під час того, як він її побачив, при чому було встановлено, що пішохід стояла на відстані 1,9 м від лівого краю проїзної частини (правої), тобто суцільної подвійної смуги. У подальшому на пропозицію слідчого ОСОБА_6 розмістив автомобіль щодо лівої суцільної смуги таким чином, як він рухався до наїзду, при чому було встановлено, що відстань від лівих передніх та лівих задніх коліс до суцільної подвійної смуги, яка знаходиться ліворуч, становить 4,8 м. У подальшому під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_6 він вказав, що з моменту початку руху пішохода до місця наїзду пішохід подолала відстань 2,74 м. У подальшому на пропозицію слідчого ОСОБА_6 вказав темп руху, за який пішохід подолала 2,74 м (до місця наїзду), починаючи рух з місця. Відповідно до вказаного темпу руху, який ОСОБА_6 показував самостійно, було встановлено, що відстань 2,74 м пішохід долав за t1-0,3, t2-0,36, t3-0,34 секунди (встановлено за допомогою електронного секундоміра). Після цього ОСОБА_6 розмістив автомобіль на відстані від місця наїзду в той час, поки пішохід почала рух з місця. При цьому було встановлено, що в момент початку руху автомобіль був від місця наїзду на відстані 9,3 м.
Відповідно до висновку експерта від 16 квітня 2025 року № СЕ-19/117-25/8088-ІТ за результатами судової автотехнічної експертизи, у цій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди; в умовах заданої дорожньо-транспортної ситуації водій автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 ; оцінка дій пішохода ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху; показання водія ОСОБА_6 в частині його віддалення від місця наїзду (9,3 м) в момент початку руху пішохода ОСОБА_4 , при умові, що з моменту початку її руху до наїзду спливає 0,36 с, позбавлені технічної спроможності.
Свідок ОСОБА_10 надала суду показання про те, що у листопаді 2024 року, прогулюючись з подругою по тротуарі на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області у бік Лубенської міської ради, в районі кафе «Казка» почула звук, подібний на «хлопок», і зупинився автомобіль, вдаривши щось. Коли повернулися в бік звуку, то побачили, що стоїть транспортний засіб, а біля нього лежить людина. Підійшовши ближче, побачили, що попереду автомобіля лежить жінка, ймовірно, за все, цей автомобіль її збив, біля автомобіля також знаходився чоловік - обвинувачений. Підійшли інші люди і запитали, чи потрібно викликати швидку медичну допомогу, хтось сказав, що вже викликав. Перебували там до приїзду швидкої медичної допомоги і поліції.
Свідок ОСОБА_10 на запитання прокурора пояснила, що ДТП відбулася близько 17.10-17.15 год, дату точно не пам`ятає. На місці пригоди стояв автомобіль ВАЗ універсал «четвірка» червоного або темно-червоного кольору. Обвинувачений стояв біля автомобіля, підходив до потерпілої, яка лежала на дорозі, підходив до автомобіля. На час пригоди на вулиці було темно, освітлювальні ліхтарі на проїжджій частині не горіли, було освітлення від кафе. Потерпіла була в штанах і в світлій курточці, біля неї також була сумка, вона за неї трималася та хвилювалася, щоб сумку ніхто не забрав.
Свідок ОСОБА_10 на запитання захисника зазначила, що вона не бачила, яким саме чином потерпіла взяла сумку. Вказувала, що коли вона з подругою підійшла на місце пригоди, то там були інші люди і сумка була у потерпілої в руках. Спочатку почула звук, подібний на гальмування, а потім хлопок. Не звертала увагу, чи світлофор працював.
Свідок ОСОБА_10 на запитання обвинуваченого пояснила, що спочатку почула, як щось пригальмувало, якийсь невиражений звук колес (незрозумілий свист), а потім чіткий хлопок, більше нічого не чули. Автомобілі по місту їздили.
Свідок ОСОБА_10 на запитання представника потерпілої вказувала, що біля потерпілої були інші люди, якась жінка сказала, що швидку медичну допомогу вже викликали. Обвинувачений стояв без аптечки розгублений біля автомобіля, допомогу потерпілій не надавав. Біля потерпілої стояла якась жінка, нахилилася біля потерпілої.
Свідок ОСОБА_10 на запитання суду пояснила, що на час ДТП була звичайна суха погода, дощу і туману не було. Вона з подругою на час пригоди знаходилася на тротуарі, по дорозі їздили автомобілі, тихо не було, працювали генератори. Не може стверджувати, що нечіткий звук гальмування, який чула перед наїздом на потерпілу, був саме від автомобіля обвинуваченого, оскільки по проїжджій частині їздили інші автомобілі, який саме автомобіль гальмував - невідомо. Звернула увагу лише на хлопок, на інші звуки перед цим уваги не звертала, того дня було багато автомобілів.
Свідок ОСОБА_11 надала суду показання про те, що прогулювалася зі своєю подругою ОСОБА_10 на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області в напрямку вулиці Ярослава Мудрого, в районі кафе «Казка» близько 17.15 год почули «скрип» коліс і крик людини, підійшли, щоб надати допомогу, побачили, як на землі лежала жінка, яка кричала про допомогу, перед нею стояв автомобіль, біля неї стояв обвинувачений. Люди, які були на місці пригоди, викликали швидку медичну допомогу і поліцію. Після приїзду працівників поліції та швидкої медичної допомоги вони залишили місце пригоди.
Свідок ОСОБА_11 на запитання прокурора пояснила, що ДТП відбулася 23 листопада 2024 року. На вулиці була суха погода, опадів не було, на вулиці було темно, ліхтарі не працювали, від вивісок магазинів було трохи освітлення. Почула «скрип» коліс, як ніби швидко зупиняється автомобіль, після цього почула крик людини. Коли підійшла на місце пригоди, то ОСОБА_6 стояв біля потерпілої, допомоги їй не надавав. Сторонні люди, які були на місці пригоди, сказали, що швидку медичну допомогу вже викликали. Не бачила, хто викликав швидку медичну допомогу. Потерпіла була одягнена у білу курточку.
Свідок ОСОБА_11 на запитання захисника зазначила, що чула «свист» коліс, потім крик людини та підійшла до потерпілої. Підійшла на місце пригоди, щоб надати допомогу. Не звертала увагу, чи була сумка біля потерпілої. Не пам`ятає, чи був інший транспорт на дорозі. Не пам`ятає, де саме був розташований автомобіль ВАЗ.
Свідок ОСОБА_11 на запитання обвинуваченого пояснила, що не чула, щоб ОСОБА_6 просив у кого-небудь викликати швидку медичну допомогу.
Свідок ОСОБА_11 на запитання суду пояснила, що на час ДТП вона знаходилася по правій стороні на тротуарі біля кафе «Казка». Саму подію не бачила, чула лише звук. Наїзд на потерпілу здійснив автомобіль ВАЗ «четвірка».
Старший слідчий Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_9 , допитаний у судовому засіданні як свідок, на запитання прокурора пояснив, що 03 квітня 2025 року проводив слідчий експеримент за участі ОСОБА_6 та складав протокол за результатом вказаного експерименту. Під час експерименту були присутні обвинувачений, його захисник, ще двоє слідчих ( ОСОБА_12 ) та двоє понятих. Під час експерименту ОСОБА_6 відтворював обстановку, яка була при наїзді на потерпілу. Обвинувачений вказував, що потерпіла спочатку йшла, зупинилася, а потім продовжила рух. Також встановлювали місце наїзду на потерпілу та місце, де ОСОБА_6 почав гальмувати. Після цього вимірювали темп руху пішохода з того місця, коли вона зупинилася, і після відновлення руху до моменту наїзду, встановлювали час, за який потерпіла долала певну відстань. Ці обставини показував ОСОБА_6 , дані до протоколу заносилися з показів обвинуваченого. Обвинувачений самостійно у присутності захисника показував, як саме рухалася потерпіла. Захисник та обвинувачений обставини слідчого експерименту та протокол від 03 квітня 2025 року не оспорювали, зауважень не мали. Час руху, який показував обвинувачений, фіксував слідчий Кваша. ОСОБА_6 показував темп руху потерпілої стрибками (швидкими кроками у вигляді стрибків), слідчий ОСОБА_13 фіксував час руху на секундомір, покази якого демонстрував всім учасникам слідчого експерименту (обвинуваченому, захиснику, понятим). Обвинувачений та захисник бачили тричі показники секундоміра (заміри робилися тричі), зауважень не висловлювали. Дані про час руху потерпілої заносилися до протоколу із секундоміра, який перед цим було продемонстровано всім учасникам слідчого експерименту. Обвинувачений тричі відтворював темп руху потерпілої, заміри робилися тричі і тричі дані заносилися до протоколу. Обвинувачений та захисник не оспорювали час, за який ОСОБА_6 долав відповідну відстань та який було занесено до протоколу. По закінченню слідчої дії протокол було надано на ознайомлення всім учасникам слідчого експерименту, ОСОБА_6 та його захисник читали цей протокол, зауважень щодо внесених до нього даних, зокрема щодо часу, за який обвинувачений долав певну відстань, не мали. Обвинувачений та його захисник повністю погоджувалися з протоколом слідчого експерименту. У подальшому обвинувачений та його захисник не зверталися з клопотаннями та скаргами щодо неправильного зазначення даних у протоколі слідчого експерименту. Під час надання обвинуваченому та захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування останні не висловлювали зауважень щодо протоколу слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року, зокрема щодо внесених до нього даних. Зазначений у протоколі час (0,3 с, 0,36 с, 0,34 с), за який пішохід долала від місця зупинки до місця наїзду, було занесено до протоколу за результатом відтворення обстановки обвинуваченим (обвинувачений проказував це швидкими стрибками). Обвинувачений стверджував, що потерпіла рухалася дуже швидко, ніби «рвонула», ніби навмисне кинулася під машину.
Старший слідчий ОСОБА_9 , допитаний у судовому засіданні як свідок, на запитання захисника зазначив, що слідчий Кваша показував заміри. Обвинувачений зробив два чи три стрибки, точно не пам`ятає. Обвинувачений на слідчому експерименті показував темп руху потерпілої з місця швидкими кроками у вигляді стрибків з однієї ноги на іншу. Другий слідчий експеримент (03 квітня 2025 року) було проведено через чотири місяці після події у зв`язку з навантаженням та іншими обставинами. Слідчий Кваша робив заміри часу руху потерпілої, який показував обвинувачений, на електронний секундомір, що був у телефоні.
Старший слідчий ОСОБА_9 , допитаний у судовому засіданні як свідок, на запитання представника потерпілої вказував, що на час проведення слідчого експерименту захисник ОСОБА_7 не заперечував щодо часу, внесеного до протоколу слідчого експерименту, щодо електронного секундоміра, яким робилися такі заміри. Захисник ОСОБА_7 не ставив під сумнів будь-які заміри під час слідчого експерименту. Захисник ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами досудового розслідування, зокрема протоколами та експертизами, йому було видано сканкопію вказаних матеріалів в електронному вигляді, будь-яких зауважень, скарг не висловлював. Зазначений у протоколі час (0,3 с, 0,36 с, 0,34 с) було записано безпосередньо з електронного секундоміра на телефоні.
Потерпіла ОСОБА_4 надала суду показання про те, що 23 листопада 2024 року близько 17.00 год перебувала на ринку у місті Лубнах Полтавської області та хотіла зайти в магазин, проте він був зачинений. Після цього поверталася до автомобіля, хотіла йти на пішохідний перехід на проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області, проте він не освітлювався, а біля центрального входу в ринок, де не було пішохідного переходу, все освітлювалося, тому вирішила перейти дорогу тут. Подивилася в одну сторону дороги та в інший бік і почала переходити дорогу на місці, де не було пішохідного переходу, в бік власного автомобіля. Йшла однаковим темпом, зупинилася лише на подвійній суцільній лінії, яка розділяє напрямки руху (по середині дороги), щоб подивитися на рух транспорту, машин взагалі не було. Було видно, як світиться магазин «Київський», на подвійній суцільній лінії довго не затримувалася, можна навіть сказати, що перед суцільною лінією уповільнила крок, щоб подивитися на наявність транспорту. Після цього одразу пішла далі, не зупиняючись, і відчула, як її понесло (автомобіль під керуванням обвинуваченого здійснив на неї наїзд) та почула скрип гальм. Зазначила, що переходила дорогу у білій куртці, яка у темну пору доби світиться, тому обвинувачений не міг її не побачити. Крім машини обвинуваченого, інші транспортні засоби були відсутні, тому він міг її об`їхати. Не дійшла до власного автомобіля декілька метрів. Обвинувачений їхав швидко, склалося враження, що він хотів швидко проїхати світлофор.
Потерпіла ОСОБА_4 на запитання прокурора пояснила, що, перейшовши першу половину дороги біля центрального входу в ринок, призупинилася на розділовій смузі, подивилася праворуч - автомобілів не було, видимість була доброю - за магазин «Київський» і далі за сміттєвими баками, приблизно 400-500 м. Після того як продовжила рух з розділової смуги, більше не зупинялася, йшла звичайним кроком, не прискорювалася, майже перейшла дорогу повністю до свого автомобіля. Місце наїзду на неї було на відстані приблизно 12 м від розділової смуги, ближче до кафе «Казка», на відстані 6-7 м від нього. ОСОБА_4 зазначила, що після того, як обвинувачений наїхав на неї автомобілем, він провіз її ще декілька метрів на капоті, приблизно 5-6 м, а потім зупинився, після чого вона впала з капота на землю. Під час проведення слідчого експерименту був присутній також представник ОСОБА_5 та поняті, зауважень до слідчого не було; показала слідчому, як і де переходила дорогу, де лежала; слідчий проводив заміри, зокрема видимості дороги в бік магазину «Київський»; ознайомлювалася з протоколом слідчого експерименту, зауважень не було. Після здійснення наїзду була у свідомості, чула, як якийсь молодий чоловік кричав, щоб викликали швидку допомогу, він підбіг до потерпілої, і ще була якась жінка. Обвинувачений після наїзду перебував біля дверей автомобіля, до потерпілої не підходив, не надавав допомоги, просто стояв. Після цього приїхала швидка медична допомога, відвезли в лікарню, зробили обстеження, направили в реанімацію, потім у травматологічне відділення. Через добу перевезли на лікування у місто Полтаву, де зробили операцію, ставили імпланти. У місті Полтаві була на лікуванні 10 днів. У подальшому потрібно ще робити операції на ноги. Обвинувачений за весь час не підходив, кошти на лікування не надавав. ОСОБА_4 також вказувала, що якби обвинувачений до неї підійшов, то цю проблему вирішили б. Зазначила, що розуміє, що у нього немає грошей і він не винен, проте так склалися обставини. Потерпіла лежала три місяці на спині на лікуванні, було дуже боляче, а обвинувачений жодного разу не прийшов та не попросив вибачення, не намагався нічим допомогти. Сама шукала автомобілі, щоб поїхати на лікування, а ОСОБА_6 жодного разу не приходив, взагалі не контактував, від його імені ніхто не приходив, кошти на лікування не відшкодовано. ОСОБА_4 наполягала на призначенні ОСОБА_6 покарання.
Потерпіла ОСОБА_4 на запитання свого представника - адвоката ОСОБА_5 пояснила, що ліворуч від неї (від того місця, де вона переходила дорогу) на відстані 20-30 м знаходився пішохідний перехід. Ліхтарі не були увімкнені. Вирішила переходити дорогу біля центрального входу в ринок, оскільки так було світліше від рекламних вивісок та магазинів. Місце, де вона здійснювала перехід, було достатньо освітленим для того, щоб мати можливість безпечно перейти дорогу. На час наїзду була у світлій білій куртці, на ногах були чоботи з білою підошвою. Пішохідний перехід не освітлювався. Переходила дорогу в недозволеному місці, проте була одягнена у світлий одяг, який дозволяв чітко бачити та ідентифікувати її як пішохода. Безпечніше було переходити дорогу в освітленому місці, порушуючи Правила дорожнього руху, ніж на неосвітленому пішохідному переході, оскільки видимість дороги біля центрального входу в ринок була кращою. На час, коли переходила дорогу, транспорту не було. Просила призначити згідно із законом суворе покарання, а саме арешт, щоб посидів і подумав, як потрібно вчиняти по-людськи. Найбільше образило, що обвинувачений не попросив вибачення.
Потерпіла ОСОБА_4 на запитання захисника ОСОБА_7 пояснила, що має посвідчення водія, водійський стаж складає 18 років, має у власності автомобіль Nissan X-Trail. Зазначила, що вона є винною у тому, що переходила дорогу не на пішохідному переході, проте була у світлому одязі та її було видно. Дорогу переходила не перпендикулярно, а трохи під кутом, оскільки так було ближче до свого автомобіля. До моменту наїзду не бачила автомобіль, який здійснив наїзд, проте склалося таке враження, що фари не були увімкнені. Не бачила, чи були увімкнені фари на автомобілі, який здійснив наїзд. На розділовій смузі руху, коли переходила дорогу, не зупинялася, а зменшила крок (призупинилася), подивилася праворуч, чи є автомобілі, оскільки автомобілів не було, то продовжила переходити дорогу. Пам`ятає, що спочатку автомобіль під керуванням обвинуваченого здійснив наїзд на потерпілу, а потім почав гальмувати. Вважає, що обвинувачений швидко їхав на автомобілі до моменту наїзду на пішохода.
Обвинувачений ОСОБА_6 надав суду показання про те, що 23 листопада 2024 року приблизно о 17.15 год їхав на автомобілі від автовокзалу в напрямку вулиці Ярослава Мудрого по проспекті Володимирському у місті Лубнах Полтавської області. Їхав по крайній правій смузі зі швидкістю 40-45 км/год, на вулиці було темно, їхав з увімкненим ближнім світлом фар. В районі кафе «Казка» за 30-35 м від автомобіля побачив у світлі фар пішохода (жінку, одягнену у світлий одяг), вона знаходилася між лівою і правою смугою, на середині проїжджої частини дороги. Обвинувачений вказував, що у той момент він подумав, що потерпіла пропускає транспорт. Проте за 8-10 м до автомобіля потерпіла несподівано пішла прискореними кроками, тому ОСОБА_6 почав швидко гальмувати, машина почала йти юзом, у кінці гальмування машина наїхала на пішохода. Вказував, що він нікуди не відволікався. Пішохід йшов зліва направо щодо напрямку руху автомобіля. Потерпіла була з рюкзаком, навалилася на капот, а потім спустилася (скотилася). Стверджував, що був впевнений, що вона буде стояти, оскільки вона була поза пішохідним переходом, не думав, що вона може переходити дорогу. Потім підходили люди, викликали швидку медичну допомогу. На місці пригоди було темно, а пішохідний перехід, який був поруч, освітлювався, там працював світлофор. Потерпіла не могла не бачити автомобіля, яким керував обвинувачений. Потерпіла каже неправду, що обвинувачений їхав на автомобілі на великій швидкості. Потерпіла розказує неправдиву інформацію, зокрема про те, що вона їхала на капоті, а автомобіль потім почав гальмувати.
Обвинувачений ОСОБА_6 також на запитання суду вказував, що праворуч дороги стояли припарковані автомобілі, і він їхав з правого боку дороги, а потерпіла стояла по середині дороги між попутним і зустрічним напрямком руху. Після того як побачив потерпілу на дорозі (на розділовій смузі) за 30-35 м від автомобіля, швидкість руху автомобіля не знижував, оскільки вважав, що вона пропускає його автомобіль.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання прокурора пояснив, що вперше побачив потерпілу, коли вона стояла між лівою та правою смугою в попутному напрямку руху щодо руху автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання суду вказував, що на місці пригоди навпроти кафе «Казка» не було подвійної суцільної лінії розмітки між попутним і зустрічним напрямком руху.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання прокурора пояснив, що потерпіла стояла лівіше від автомобіля, яким він (обвинувачений) керував. Потерпіла стояла не в смузі руху, по якій їхав автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 . Потерпіла рухалася від ринку в бік кафе «Казка». Зазначив, коли побачив потерпілу, то вона вже перетнула суцільну розділову смугу.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання суду вказував, що на місці пригоди була подвійна суцільна лінія розмітки між попутним і зустрічним напрямком руху.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання прокурора пояснив, що побачив потерпілу, коли вона вже перетнула зустрічну смугу руху, суцільну лінію розмітки та перебувала посередині дороги - напрямку руху автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , вона стояла праворуч від суцільної подвійної лінії розмітки на відстані приблизно 1,7 м. Після цього потерпіла пройшла 2-3 прискорені кроки до моменту зіткнення. На слідчому експерименті тричі показував слідчому темп руху потерпілої, слідчі проводили заміри, слідчі не демонстрували заміри та показники, не зрозуміло, чим робили заміри. Коли підписував протокол слідчого експерименту, там були всі дані. Потерпілу вперше побачив у світлі ближніх фар на відстані 30-35 м від автомобіля, звернув на неї увагу, вона стояла на місці, був впевнений, що вона пропускає транспорт, оскільки стояла поза межами пішохідного переходу, швидкість транспортного засобу не знижував до того моменту, коли потерпіла не почала рухатися. Обвинувачений вказував, що транспортними засобами керує 50 років, Правила дорожнього руху знає. Після наїзду на потерпілу перебував у стресі, не міг нічого робити, підійшов глянув на потерпілу, попросив людей допомогти.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання суду вказував, що бачив, що здійснив наїзд на потерпілу. Після наїзду потерпіла знаходилася на землі на відстані 3 м від передньої частини автомобіля (біля капота). Після зупинки транспортного засобу підійшов до потерпілої і одразу (швидко) підійшли люди і почали допомагати потерпілій, а вона казала: «Не зачіпайте мій телефон, не зачіпайте мою сумку».
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання прокурора пояснив, що швидку медичну допомогу та працівників поліції не викликав, оскільки не було телефона. Люди викликали швидку медичну допомогу та працівників поліції. Швидка медична допомога приїхала швидко. З моменту наїзду на потерпілу до моменту приїзду швидкої медичної допомоги допомогу потерпілій не надавав, оскільки перебував у шоковому стані. В лікарню до потерпілої приїхав через три-чотири дні, проте її там не було. У день події до потерпілої в лікарню не приїжджав, оскільки брав участь у слідчих діях. У потерпілої вибачення не просив, вона всіх обзивала.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання прокурора також вказував, що не бачить своєї вини у ситуації, що склалася з потерпілою.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання захисника пояснив, що коли приїхав у лікарню до потерпілої, то йому повідомили, що її виписали з лікарні на другий день. Потерпіла не йшла на контакт, висловлювалася образливими словами. На слідчому експерименті показував місце розташування потерпілої і транспортного засобу.
Обвинувачений ОСОБА_6 на запитання представника потерпілої пояснив, що видимість перед автомобілем була 30-35 м, погода була сухою, освітлення на вулиці було відсутнім, справа від кафе «Казка» було темно, з лівої сторони освітлювалися магазини, ліхтарі не горіли. Потерпілу побачив за 30-35 м до автомобіля, вона стояла обличчям до автомобіля, дивилася в бік автомобіля. На слідчому експерименті бачив, що час вимірювався на телефон, але як робилися такі заміри, не бачив. Заміри робив слідчий ОСОБА_13 та повідомляв їх слідчому Стрільцю. На слідчому експерименті показав слідчим, що потерпіла з того місця, де вона стояла, до місця наїзду пройшла 2,74 м, це є правдою. Крім пішохода, інших перешкод не було, лише були припарковані праворуч автомобілі. Їхав на безпечному інтервалі від припаркованих автомобілів. На слідчому експерименті показував слідчим, де перебувала потерпіла та де був автомобіль. На час пригоди автомобіль перебував у технічно справному стані. На час пригоди не був стомлений та не вживав лікарських препаратів або інших препаратів, які могли суттєво вплинути на стан. За напрямком руху дорога була вільною, дорожня розмітка на тій ділянці дороги відсутня, розмітка з`явилася перед пішохідним переходом, а подвійна суцільна лінія розмітки була ліворуч. На місці пригоди були припарковані праворуч автомобілі, і в попутному напрямку могли проїхати ще два автомобілі. ОСОБА_4 грубо порушила Правила дорожнього руху, оскільки переходила дорогу в недозволеному місці та не пропустила транспортний засіб. На час пригоди був наявний страховий поліс, страхову компанію про пригоду не повідомляв.
Позиція сторін судового провадження
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні обставини, визначені в обвинувальному акті, підтримав у повному обсязі. Вказував на відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Звернув увагу на вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку як на обставину, що обтяжує покарання. Зазначив, що обвинувачений не примирився з потерпілою, не просив пробачення, не каявся, потерпілій не відшкодовано майнової та моральної шкоди, не надавав допомоги. Обвинувачений є пенсіонером, проте ця обставина не може бути підставою для звільнення від покарання. Просив ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та застосувати до нього покарання у вигляді штрафу у максимальному розмірі – п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Також просив вирішити питання щодо судових витрат (стягнути вартість судових експертиз з обвинуваченого) та речових доказів, а саме: автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишити обвинуваченому, скасувавши накладений слідчим суддею арешт; DVD-R диск залишити в матеріалах кримінального провадження; пальто білого кольору, шапку в`язану блакитного кольору, взуття (черевики) чорні з підошвою білого кольору залишити потерпілій.
Потерпіла ОСОБА_4 просила призначити згідно із законом суворе покарання, а саме арешт, щоб посидів і подумав, як потрібно вчиняти по-людськи.
Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_5 зазначив, що вина обвинуваченого доведена дослідженими у суді доказами. Вказував, що погоджується з думкою потерпілої. Зазначив, що з часу ДТП до сьогодні обвинувачений жодного разу не просив пробачення, не покаявся, вину не визнав. На місці пригоди швидку медичну допомогу не викликав, а ходив і дивився, яка обвинувачена лежить у крові. Просив призначити максимальний штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, вирішити питання щодо речових доказів та скасувати накладений арешт.
Обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що 23 листопада 2024 року близько 17.15 год відбулася ДТП, внаслідок якої отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості пішохід ОСОБА_4 , яка переходила проїжджу частину дороги в порушення Правил дорожнього руху поза пішохідним переходом, облаштованим світлофором, який був в зоні її видимості і працював. Стверджував, що свою вину у вчиненні ДТП не визнає. В момент наїзду на потерпілу, рухався ближче до правого краю проїзної частини чотирисмугової дороги в одному напрямку. Відповідно до висновків проведених в ході досудового слідства і досліджених в суді відповідних експертиз керував технічно справним автомобілем, керований автомобіль рухався зі швидкістю, що забезпечувала можливість зупинити автомобіль в межах видимості. Вказував, що, коли близько перед керованим ним автомобілем ОСОБА_4 , стоячи на місці, стала раптово переходити проїзну частину дороги, то з метою уникнення наїзду автомобіля на неї, як це і передбачено Правилами дорожнього руху, відразу застосував автомобілем гальмування, але наїзду на пішохода не зміг уникнути. Просив суд виправдати його. Також зазначив, що не розуміє, чому потерпіла біля пішохідного переходу при працюючому світлофорі, переходила дорогу у недозволеному місці.
Захисник ОСОБА_7 вказував, що потерпіла не заявляла цивільний позов. Обвинувачений їздив у лікарню до потерпілої, проте її там не було, вона на другий день виписалася з лікарні. Потерпіла висловлювалася у бік обвинуваченого нецензурною лайкою та не бажала спілкуватися. Прокурор не зазначив, що саме порушив обвинувачений. В ході судового слідства вина обвинуваченого не доведена. Покази ОСОБА_4 потрібно оцінювати критично, під час слідства вона вказувала, що світлофор працював, а потім у суді казала, що світлофор не працював. Потерпіла спочатку казала, що автомобіль наближався до неї на великій швидкості, а потім говорила, що не бачила автомобіль. Наявні у матеріалах справи докази та показання свідків спростовують доводи потерпілої, що автомобіль почав гальмувати вже після наїзду на неї. Потерпіла переходила дорогу шириною 41,2 м не перпендикулярно, перебувала в неадекватному стані, розгулюючи проїжджою частиною, при цьому вона на той час була водієм зі стажем 18 років. Будучи викритою у брехні, потерпіла у судові засідання не з`являлася, оскільки обставин події не пам`ятає. На місці пригоди дорога розділена полосами, в попутному напрямку ширина дорожнього полотна складає 16,8 м, це є чотирисмугова дорога, а обвинувачений їхав у крайній правій полосі. ОСОБА_6 не порушував Правил дорожнього руху. У даному випадку потерпіла не мала права переходити дорогу. Обвинувачений керував технічно справним автомобілем з дозволеною швидкістю, що підтверджується висновками експертиз, яка (швидкість) дозволяла уникнути наїзду на пішохода. У протоколі за участі ОСОБА_4 не зазначено, чим саме робилися заміри. Експертиза, на якій ґрунтується обвинувачення, є недопустимим доказом, оскільки не зрозуміло, як здійснювалися заміри. Аварійну обстановку створила ОСОБА_4 . Захисник просив врахувати, що обвинувачений протягом 50 років працював водієм. Покази обвинуваченого не спростовуються доказами. Всі проведені експертизи вказують на користь обвинуваченого. Спочатку було гальмування, а потім здійснено наїзд на потерпілу.
Положення закону, якими керувався суд, а також висновки та мотиви суду
Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною першою статті 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.
Кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Частина перша статті 286 КК України передбачає вчинення кримінального правопорушення загальним суб`єктом - фізичною осудною особою, якій виповнилося 16 років та яка керує транспортним засобом.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує. Відомостей про його неосудність суду не надано. Обставина його керування транспортним засобом учасниками не оспорювались. Відтак обвинувачений є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.
Об`єктивна сторона цього кримінального правопорушення передбачає наявність таких складових: 1) діяння (дія або бездіяльність), що полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом; 2) наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесних ушкоджень; і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.
Інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за частиною першою статті 286 КК України підтверджується зібраними у справі доказами. Сторона захисту не визнала вину та звернула увагу на порушення потерпілою Правил дорожнього руху, які, на їхню думку, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП. 
З суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 286 КК України, характеризується необережною формою вини.
У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом, порушив вимоги Правил дорожнього руху, внаслідок чого вчинив ДТП. Внаслідок цієї ДТП пішохід ОСОБА_4 отримала такі тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Судом встановлено, що дії обвинуваченого не мають ознак умислу, натомість вчинені з необережності, у формі злочинної недбалості відповідно до частини другої статті 25 КК України. Як водій, ОСОБА_6 повинен був і мав об`єктивну можливість передбачити настання шкідливих наслідків своїх дій, з огляду на конкретну дорожню обстановку, що склалася. При цьому ОСОБА_6 в судовому засіданні вказував, що побачив потерпілу за 30-35 м від свого автомобіля (який перебував у русі зі швидкістю 40-45 км/год), коли вона вже перетнула зустрічну смугу руху, суцільну лінію розмітки та перебувала посередині дороги - напрямку руху автомобіля ВАЗ 21043, стояла праворуч від суцільної подвійної лінії розмітки на відстані приблизно 1,7 м, проте думав, що вона пропускає його автомобіль, тому не зменшував швидкість, не гальмував, аж до того моменту, коли вона, перебуваючи на відстані 8-10 м до автомобіля, несподівано пішла прискореними кроками. 
Обвинувачений мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог пункту 12.3 Правил дорожнього рух, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру. Водій автомобіля ВАЗ 21043, виявивши пішохода ОСОБА_4 , яку було видно з робочого місця водія, яка перебувала на правій проїзній частині дороги (перетинала дорогу зліва на право відносно руху автомобіля), повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.
Наявність причинного зв`язку між порушенням ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху та настанням суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, зокрема висновками судових експертиз, результатами слідчих експериментів та показаннями допитаних у судовому засіданні осіб.
Обвинувачений та захисник вказували на недопустимість висновку автотехнічної експертизи від 16 квітня 2025 року № СЕ-19/117-25/8088-ІТ в частині, де зазначено, що в діях водія автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 маються невідповідності вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вищезазначеної дорожньої пригоди та її суспільно небезпечними наслідками, в умовах даної пригоди водій ОСОБА_6 шляхом застосування гальмування мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 . Стверджували, що висновок ґрунтується на протоколі слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року, до якого внесено неправдиві відомості.
Водночас слідчий експеримент у кримінальному провадженні був проведений органом досудового розслідування 03 квітня 2025 року за участі ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які мали можливість вносити до протоколу свої зауваження. Протокол проведення слідчого експерименту, а також схема до нього підписаний обвинуваченим та захисником без зауважень.
Обвинувачений та захисник у судовому засіданні вказували, що не мали зауважень до слідчого, ознайомлювалися з протоколом слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року та висновком експерта, в основу якого був покладений і зазначений слідчий експеримент та зауважень не мали. Зазначили, що не надали вони значення результатам вимірів, викладених у протоколі слідчого експерименту щодо часу, за який потерпіла подолала 2,74 м, поки на це не звернув увагу в ході судового розгляду справи представник потерпілої ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 .
З метою перевірки доводів сторони захисту щодо недопустимості зазначеного доказу були допитані три слідчі, які були присутні під час проведення слідчого експерименту від 03 квітня 2025 року та спростували доводи обвинуваченого та захисника в цій частині. 
Стороною захисту також не доведено, а судом не встановлено недопустимості протоколу слідчого експерименту за участі ОСОБА_4 від 11 березня 2025 року, висновку автотехнічної експертизи від 21 березня 2025 року № СЕ-19/117-25/5984, висновку автотехнічної експертизи від 16 квітня 2025 року, а також інших доказів, на як посилається сторона обвинувачення.
У цьому провадженні, сторона захисту не була позбавлена можливості залучити експерта, надати альтернативний висновок, оскаржити рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора у частині призначення та проведення експертиз, викликати експерта, який проводив експертизу для допиту, зокрема для роз`яснення чи доповнення його висновку, однак матеріали провадження не містять будь-яких даних щодо вказаних питань. При цьому, захисник та обвинувачений не наводили жодних обставин, які прямо чи опосередковано могли б вплинути на об`єктивність наявних у матеріалах провадження та досліджених судом висновків експерта.
Суд зауважує, що за змістом частини першої статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд наголошує, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.
Попри посилання захисника під час судового розгляду на порушення вимог статті 87 КПК України, він не наводить та не обґрунтовує таких істотних порушень прав та свобод обвинуваченого під час досудового розслідування, які б вплинули на справедливість судового розгляду загалом. 
Водночас захисник, вказуючи на недостовірність зазначених доказів з метою спростування одних обставин, посилається на ці ж докази з метою доведення інших обставин.
При цьому обвинувачений та захисник не оспорюють сам факт наїзду обвинуваченого на потерпілу. Однак захисник наголошував, що в діях водія відсутній склад злочину, а обвинувачення ґрунтується на припущеннях та некоректних технічних даних. Ключовим аргументом захисту є те, що основною причиною ДТП стало грубе порушення Правил дорожнього руху самою потерпілою, яка перетинала проїзну частину поза межами пішохідного переходу, з`явившись на дорозі раптово для водія.
Суд погоджується з доводами сторони захисту в тій частині, що потерпіла дійсно порушила вимоги Правил дорожнього руху, здійснюючи перетин проїзної частини поза межами пішохідного переходу. Разом з тим, у межах цього кримінального провадження підлягає встановленню не лише факт порушення ПДР пішоходом, а насамперед чи перебувають дії водія ОСОБА_6 у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Використання правил встановлення необхідного причинного зв`язку, які покладено в основу практичного застосування теорії необхідного спричинення, дозволяє встановити, що в процесі послідовного розвитку протиправної дії в часі суспільно небезпечний наслідок із необхідністю походить від конкретного діяння, вчиненого особою, а не є щодо нього випадковістю. Діяння повинно породжувати наслідки як результат негативного, руйнівного впливу на об`єкт кримінально-правової охорони, коли діяння є головною і визначальною умовою настання суспільно небезпечного наслідку. Це правило, в тих ситуаціях, коли в розвиток причинного ряду втілюються дії інших осіб, що, відповідно, обумовлює необхідність наступної юридичної оцінки декількох чинників, які певною мірою впливають на настання передбачених законом наслідків, є ключем до розв`язання питання про наявність (відсутність) підстави кримінальної відповідальності конкретної особи. Порушення водієм вимог Правил дорожнього руху, яке є головною умовою заподіяння суспільно небезпечних наслідків і перебуває з ними в необхідному причинному зв`язку, свідчить про наявність у діях цього водія складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статті 286 КК України.
Так, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (пункт 12.3 Правил дорожнього руху).
Підпункт «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху покладає на водія обов`язок бути уважним, постійно контролювати дорожню обстановку та відповідно реагувати на її зміну.
Водночас згідно з пунктом 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 встановлено, що потерпіла проглядалася з робочого місця водія ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , на відстані 63,3 м. Під час слідчого експерименту за участі  ОСОБА_4 встановлено, що потерпіла проглядалася з робочого місця водія ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , на відстані 66,9 м. При цьому ОСОБА_6 в судовому засіданні вказував, що побачив потерпілу за 30-35 м від свого автомобіля. Отже, за умови застосування нормативного часу реакції водія, у обвинуваченого була технічна можливість уникнути наїзду шляхом своєчасного екстреного гальмування.
Особа, яка допущена до керування транспортним засобом, за загальним правилом вважається такою, що відповідає встановленим медичним вимогам та здатна адекватно і своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки. В іншому випадку така особа не повинна допускатися до керування транспортним засобом або зобов`язана утриматися від участі у дорожньому русі. 
Твердження сторони захисту щодо темпу руху пішохода ґрунтуються виключно на показаннях самого обвинуваченого, які за своєю природою є суб`єктивним відтворенням обставин події та не можуть розглядатися як об`єктивне джерело доказів у розумінні статті 84 КПК України. Крім того, суд звертає увагу на внутрішню неузгодженість показань самого обвинуваченого, який у судовому засіданні вказував різні дані щодо наявності (відсутності) дорожньої розмітки (суцільної подвійної лінії) на місці пригоди, а також місця розташування обвинуваченої по відношенню до подвійної суцільної лінії (розмітки), зокрема після вказівок захисника.
Суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту про відсутність технічної можливості уникнення наїзду на пішохода та визначальний вплив дій потерпілої на настання наслідків є необґрунтованими та спростовуються сукупністю досліджених доказів.
Відповідно до принципу змагальності сторін та диспозитивності кримінального провадження, закріплених у КПК України, обов`язок подання та доведення належності і допустимості доказів покладається на сторони кримінального провадження, а суд здійснює дослідження та оцінку лише тих доказів, які сторони подають та на дослідженні яких вони наполягають.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2025 року у справі № 582/1512/19 викладено висновок про те, що «при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за статтею 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами».
За змістом частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2026 року у справі № 754/10399/24.
Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина друга статті 65 КК України).
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_6  обвинувачення та кваліфікує дії останнього за частиною першою статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України,зроблено на підставі доказів, досліджених та перевірених під час судового розгляду й оцінених відповідно до статті 94 цього Кодексу. Суд дослідив зібрані у кримінальному провадженні письмові докази, перелік яких наведений вище.
Загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6  покарання, суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким (частина перша статті 286 КК України); обвинувачений, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження;
- особу винного, який раніше не судимий, є пенсіонером за віком, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра та лікаря-невролога, в Управлінні соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на обліку не перебуває, державну соціальну допомогу не отримує, за місцем проживання характеризується позитивно;
- відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому суд вважає безпідставними доводи прокурора щодо визнання обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.
Обтяжуючі обставини, зазначені в статті 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого злочину та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.
За матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. За наведених обставин отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті пригоди не охоплювалось і не могло охоплюватись умислом обвинуваченого, а тому правові підстави для врахування передбаченої пунктом 6 частини першої статті 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.
Вказані висновки узгоджують з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 жовтня 2025 року у справі № 446/1064/24.
Відповідно до тексту досудової доповіді від 20 травня 2025 року підстав вважати, що обвинувачений може вчинити насильницькі дії згідно з дослідженням особистості та історії правопорушень орган пробації не має. Відповідно до опису розмови з ОСОБА_6 , він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною в власній квартирі. Квартира облаштована усіма зручностями. Місце проживання його влаштовує, наміру змінювати житло обвинувачений не має. Дружина ОСОБА_14 перебуває на пенсії та раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності. Відповідно до характеристики з місця проживання, ОСОБА_6 дійсно проживає та зареєстрований за вказаною адресою. Від голови правління будинком до обвинуваченого зауважень не було. ОСОБА_6 веде себе ввічливо, завжди охайний, приймає активну участь в ініціативах мешканців будинку, шкідливих звичок не має, спокійна, адекватна людина. Порушень щодо проживання в будинку від мешканців не надходило. Було проведено обстеження квартири будинковим комітетом, квартира утримується належним чином. Скарг від сусідів стосовно проживання не було. ОСОБА_6 має професійно-технічну освіту. З 1972 рік по 1974 рік навчався у СПТУ №8 (місто Набережні Челни, ТАРСР), де отримав професію авто-кранівника. Далі пішов служити в армію. Після цього майже все трудове життя працював кранівником у механізованій колоні № 27 (до 2002 року), також має досвід роботи у ТОВ «Сільбуд». У 2016 році вийшов на пенсію по досягненню пенсійного віку. ОСОБА_6 пояснює, що він не має труднощів із раціональним використанням коштів та не має потреби в додаткових коштах на задоволення базових потреб. З дружиною ділять спільний бюджет, проживають за рахунок виплат по пенсії. Відповідно копії повідомлення УСЗН Лубенської міської ради, ОСОБА_6 на обліку в управлінні не перебуває і ніяких видів державних соціальних допомог не отримує. Обвинувачений пояснює, що він здатен мислити чітко та раціонально. Ніколи не проявляв насильницьких дій та агресії по відношенню до оточуючих. У вирішенні проблем використовує адекватні стратегії (співробітництво). Відповідно повідомлення КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради, ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-невролога не перебуває. Відповідно повідомлення ВКП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради», під наглядом у нарколога останній не перебуває. Дані факти підтверджуються описом розмови з обвинуваченим. Також обвинувачений пояснює, що психічних розладів не має, в стані депресії не перебуває. З інтерв`ювання також відомо, що ОСОБА_6 алкогольні напої не вживає. Раніше вживав алкоголь рідко та під впливом алкоголю агресії не проявляв. Наркотичні чи психоактивні речовини не вживає та досвіду вживання не має. Серед друзів та членів родини ОСОБА_6 правопорушників немає, він не підтримує зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою. Обвинувачений має позитивні близькі стосунки з рідними. З дружиною мають двох повнолітніх доньок, які проживають окремо зі своїми сім`ями. ОСОБА_6 пояснює, що він не мав умислу вчиняти ДТП. Обвинувачений пояснює, що має позитивні плани на майбутнє: гідно прожити своє життя разом з родиною. 
У досудовій доповіді від 20 травня 2025 року також зазначено, що відповідно опису розмови з дружиною обвинуваченого ОСОБА_14 , вони одружені з 10 серпня 1974 року. Все життя вони прожили добре. ОСОБА_15 – гарний сім`янин, любить дружину та дітей. Виховував доньок гідно та в любові. За характером її чоловік добрий, спокійний, люблячий чоловік та турботливий батько. Ніколи не зловживав алкоголем, наркотичні речовини не вживав взагалі. Завжди працював та забезпечував сім`ю. Зараз перебуває на пенсії. Про свого чоловіка говорить лише хороше. ОСОБА_6 виявив бажання прийняти участь у досудовій доповіді. Відповідно до соціально-психологічних, криміногенних потреб, що обумовлюють ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення виявлено наступні фактори: неусвідомлення наслідків своїх протиправних дій. Інших факторів не виявлено. У обвинуваченого є захисні ресурси, які сприяють зменшенню впливу факторів ризику, ними можуть бути: наявність місця проживання; наявність освіти; відсутність у колі спілкування осіб з антисоціальною поведінкою; позитивні стосунки з рідними. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Можливе виправлення без ізоляції від суспільства.
У розділі 4 досудовій доповіді від 20 травня 2025 року «Висновок про можливість виправлення без обмеження або позбавлення волі на певний строк» викладено, що результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 показали середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тобто небезпека може виникати періодично в залежності від посилення впливу криміногенних факторів. Дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. 
Підстав для застосування положень статей 69, 70, 71 КК України суд не знаходить.
При призначенні покарання, суд враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після ДТП.
При цьому судом також враховано, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 286 КК України, з необережності, а в діях потерпілої ОСОБА_4 , які проаналізовані судом, вбачаються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди. ОСОБА_4 перетинала проїзну частину в недозволеному місці зліва направо щодо руху вказаного автомобіля ВАЗ 21043. 
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила такі обставини та вказувала, що вона є винною у тому, що переходила дорогу не на пішохідному переході, проте була у світлому одязі та її було видно. Дорогу переходила не перпендикулярно, а трохи під кутом, оскільки так було ближче до свого автомобіля. 
Хоча вказане порушення потерпілої не виключає кримінальної відповідальності обвинуваченого та не перериває причинного зв`язку між його діями і наслідками, що настали, воно підлягає врахуванню судом при індивідуалізації покарання як обставина, що характеризує механізм події та ступінь суспільної небезпечності вчиненого.
При призначенні покарання суд також враховує тяжкість кримінального правопорушення, яке вчинене з необережності, особу винного, який раніше не судимий, є пенсіонером, всі зазначені обставини у сукупності. 
На підставі викладеного, суд вважає за пропорційне призначити основне покарання ОСОБА_6 у виді штрафу у розмірі 3 000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд, вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, дійшов висновку, що сукупність усіх фактичних обставин справи свідчить про те, що обрання обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так і іншими особами.
Суд наголошує, що призначення покарання є не лише формальним реагуванням держави на вчинення кримінального правопорушення, а й одним із ключових інструментів кримінально-правової політики, спрямованим на досягнення цілей справедливості, превенції та правової визначеності. Покарання неминуче передбачає певні обмеження особистих прав і свобод особи, оскільки за своєю сутністю є державною санкцією за порушення встановленого правопорядку.
Такі обмеження не мають на меті приниження людської гідності або помсту за скоєне, а служать засобом відновлення соціальної справедливості, запобігання новим правопорушенням та формування у засудженої особи належного ставлення до закону. У цьому контексті обраний вид і міра покарання мають відповідати тяжкості вчиненого, особі винного та обставинам, що впливають на рівень його суспільної небезпечності.
Застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки у майбутньому буде спонукати останнього до підвищення своїх навичок у керуванні транспортним засобом, оскільки допущені ним істотні порушення ПДР спричинили потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Суд вважає, що визначений розмір як основного, так і додаткового покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.
На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 10 728,70 грн (1 591,80 грн + 2 387,70 грн + 3 183,60 грн + 3 565,60 грн).
Постановою старшого слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 від 24 листопада 2024 року автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12024170570001093 від 24 листопада 2024 року та залишено його на зберігання на території майданчика тримання транспортних засобів на вулиці Київській, 2 у місті Лубнах Полтавської області.
Ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року у справі № 539/5385/24 накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном. Автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишено на зберігання на території майданчика тримання транспортних засобів на вулиці Київській, 2 у місті Лубнах Полтавської області.
Ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07 січня 2025 року у справі № 539/5385/24 скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року, з автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , в частині заборони користування зазначеним автомобілем.
Відповідно до розписки ОСОБА_6 отримав автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , зобов`язався зберігати цей автомобіль, не змінювати його вид та конструкцію, а також не продавати його.
Відповідно до розписки ОСОБА_4 отримала пальто білого кольору, шапку в`язану блакитного кольору, взуття (черевики) чорні з підошвою білого кольору.
Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 50, 65 - 67, 286 КК України, статтями 2, 7, 84, 100, 124, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, а саме витрати на залучення експертів у розмірі 10 728 (десять тисяч сімсот двадцять вісім) гривень 70 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2024 року у справі № 539/5385/24, з автомобіля ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , в частині заборони відчуження, розпорядження зазначеним автомобілем.
Речовий доказ - автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишити ОСОБА_6 .
Речовий доказ - DVD-R диск із відеозаписом пригоди, кафе «Казка», залишити у матеріалах кримінального провадження.
Речові докази: пальто білого кольору, шапку в`язану блакитного кольору, взуття (черевики) чорні з підошвою білого кольору залишити ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1