Справа № 569/13388/25
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 
потерпілої ОСОБА_6 , 
представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне матеріали кримінального провадження №12025186010000404 від 10.05.2025 року 
за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Забороль Рівненського району Рівненської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, заміжньої, працюючої прибиральницею, раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, - 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 в період часу з 25.04.2024 року по 09.05.2025 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, маючи умисел на заподіяння психологічних та фізичних страждань, діючи систематично, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, вчинив щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» – свекрухи (матері чоловіка) ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, домашнє насильство, що призвело до її фізичних та психологічних страждань, погіршення самопочуття, розладу здоров`я, побоювання за власну безпеку та до негативних переживань.
Так, 25.04.2024 року, 27.04.2024 року, 01.09.2024 року та 01.12.2024 року ОСОБА_4 безпричинно вчинила відносно своєї свекрухи ОСОБА_6 психологічне та фізичне насильство у формі образ, висловлювання на її адресу нецензурною лайкою, погрози фізичною розправою, завдаючи шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілої, за що 14.06.2024 року, 20.09.2024 року та 03.01.2025 року була притягнута Рівненським міським судом Рівненської області до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст.173-2 КУпАП.
Також, про систематичність вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 щодо свекрухи, свідчать факти винесення відносно останньої Рівненським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області термінових заборонних приписів, а саме: серії АА № 129281 від 06.12.2023 року, серії АА № 383403 від 21.03.2024 року, серії АА № 383386 від 25.04.2024 року, серії АА № 264617 від 10.07.2024 року, серії АА № 313220 від 01.09.2024 року, серії АА № 616249 від 09.11.2024 року, серії АА № 470802 від 01.12.2024 року, серії АА № 618625 від 10.02.2025 року, серії АА № 383304 від 25.02.2024 року, серії АА № 618635 від 09.05.2025 року, та факти звернень та реєстрації повідомлень ОСОБА_6 про вчинення відносно неї домашнього насильства, які зареєстровані в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень Рівненського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області за №22643 від 10.07.2024 року, №30121 від 01.09.2024 року, №40144 від 09.11.2024 року, №46904 від 01.12.2024 року, №9560 від 10.02.2025 року та №24792 від 07.05.2025 року.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи неодноразово притягнутою до відповідальності, на шлях виправлення не стала та продовжила вчиняти тотожні та об`єднані спільним умислом дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства. 
Зокрема, ОСОБА_4 , 09.05.2025 року близько о 13:30 год перебуваючи в квартирі 
АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заподіяння шкоди фізичному та психічному здоров`ю свекрусі (матері чоловіка) ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність вчинюваних дій, спровокувала словесний конфлікт, в ході якого, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, вчинила психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, приниженні та залякуванні останньої, а також фізичне насильство, яке виразилось в умисному нанесені одного удару кулаком правої руки по голові зліва та одного удару ногою по правому стегні, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в лобній ділянці голови зліва, на верхній повіці лівого ока з розповсюдженням на ділянку лівої вилиці та на правому стегні, які згідно висновку експерта, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що завдало останній фізичного болю, розладу здоров`я, викликало у потерпілої побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну невпевненість та призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя останньої.
Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, погіршилась якість її життя, що виразилось у втраті енергійності, втомі, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті самооцінки, позитивних емоцій та негативних переживаннях.
Дії ОСОБА_4 , які виразилися у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах (матері одного з подружжя), що призвело до фізичних та психологічних страждань, розладу здоров`я, погіршення якості життя потерпілої особи органом досудового розслідування кваліфіковано за ст. 126-1 КК України.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, не визнала та пояснила, що викладені потерпілою обставини не відповідають дійсності і є, на її думку, вигаданими. Зазначила, що вони з чоловіком ОСОБА_8 до початку повномасштабного вторгнення рф проживали в смт. Глеваха Київської області, однак змушені були переїхати в 
м. Рівне, де дотепер проживають разом з потерпілою ОСОБА_6 в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності, хоча потерпіла там зареєстрована. Зазначила, що свекруха з моменту одруження з її сином, її невзлюбила. Ще більше обізлилася після того, як її чоловік, маючи тяжку хворобу виявив бажання аби його хворого доглядала вона, а не його дружина - потерпіла ОСОБА_6 , оскільки вона йому нічого не готувала. Після того, як переїхали до м. Рівне, в них виникають постійні побутові конфлікти, в тому числі у зв`язку із відсутністю дверей в їх кімнаті з чоловіком. Свекруха вмішується в їх стосунки, розводить безлад у квартирі, що її обурює, оскільки вона звикла до чистоти та порядку. Потерпіла ОСОБА_6 провокує її на конфлікти під час яких неодноразово викликалися працівники поліції, які складали адміністративні протоколи відносно неї. Пояснила, що 09 травня 2025 року в них з потерпілою був побутовий конфлікт, через що остання викликала поліцію. Тілесних ушкоджень потерпілій вона не завдавала, синяків на потерпілій не бачила, сторонніх осіб в той день в квартирі не було. Чи вживала алкогольні напої в той день, не пам`ятає. Разом з цим зауважила, що вона педагог, все життя працювала з дітьми, що уненможливлює поведінку, зазначену в обвинувальному акті. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 не визнала.
Потерпіла ОСОБА_6 усудовому засіданні пояснила, що обвинувачена ОСОБА_4 , яка є її невісткою, проживає разом із нею за однією адресою, офіційно не працює, систематично зловживає алкогольними напоями внаслідок чого постійно її ображає. Зазначила, що після переїзду ОСОБА_4 до м. Рівне мають місце постійні факти домашнього насильства з боку невістки, яка перебувала під час їх вчинення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вони разом з її сином регулярно зловживають алкоголем. Обвинувачена заходить до неї в кімнату без дозволу та вчиняє конфлікти, кричить та ображає її. Вона хвилюється за своє життя і безпеку, а тому змушена викликати поліцію. Зазначила, що стосовно ОСОБА_4 неодноразово складалися протоколи про вчинення домашнього насильства та виносилися заборонні приписи. Щодо обставин, які стали підставою для порушення кримінального провадження, потерпіла пояснила, що 09 травня 2025 року ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння почала провокувати конфлікт та простягувати до неї руки. Злякавшись, пішла до себе в кімнату та сховалася під ковдру, після чого невістка увірвалася до неї, почала стягувати ковдру та вдарила по голові кулаком, а також ногою по правому стегні від чого вона відчула нестерпний біль. На прохання вийти з кімнати та не чіпати її ОСОБА_4 не реагувала. З рештою, оскільки стан сп`яніння був значний, невістка втратила рівновагу, перечепилася і впала. Після чого, вона викликала поліцію. Зазначила, що звернулася до судово-медичного експерта. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень, поданий її представником адвокатом ОСОБА_7 підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є сином потерпілої ОСОБА_6 та чоловіком обвинуваченої ОСОБА_4 показав, що вони з дружиною періодично вживають алкогольні напої, внаслідок чого виникають конфлікти в сім`ї та матір викликає поліцію. Його дружина дуже імпульсивна. Матір він поважає. 09.05.2025 року він перебував на роботі, йому зателефонувала дружина та повідомила, що у них з матір`ю знову виник конфлікт та вона викликала поліцію. Обставини події йому не відомі, видимих тілесних ушкоджень на матері він не бачив. 
Допитаний в судовому засіданні свідок - інспектор СПДН відділу взаємодії з громадами Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, ОСОБА_9 показав, що неодноразово виїжджав на виклики за адресою АДРЕСА_1 з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 . По приїзду 09.05.2025 року обвинувачена та потерпіла перебували в квартирі. Потерпіла ОСОБА_10 була стривожена та неспокійна, видимих тілесних ушкоджень на ній не було, однак вона скаржилася, що невістка вдарила її рукою в обличчя. Казала, що невістка часто вчиняє щодо неї домашнє насильство, більше психологічного характеру. Обвинувачена ОСОБА_4 перебувала з явними ознаками алкогольного сп`яніння, але на пропозицію проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відмовилася. Зауважив, що до 09.05.2025 року виклики за цією адресою носили систематичний характер. 
Суд оцінює показання потерпілої та свідків належними та достовірними, у розумінні ст.ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.
Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченої щодо невизнання своєї винуватості, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 
ст. 126-1 КК України, була підтверджена в ході судового розгляду на підставі зібраних у встановленому порядку доказів, досліджених в судовому засіданні, які є належними, допустимими, достатніми та узгоджуються між собою, а саме:
-витягом з ЄРДР за 312025181010000404 від 10.05.2025 року;
-постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 12.06.2025 року;
-карткою з бази АРМ 102 поліції про повідомлення ОСОБА_6 про нанесення їй тілесних ушкоджень невісткою;
-заявою ОСОБА_6 про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень;
-заявою про залучення до провадження як потерпілого від 20.06.2025 року;
-витягом з реєстру територіальної громади відносно ОСОБА_6 ;
-постановою про призначення судово-медичної експертизи від 10.05.2025 року;
-висновком судово-медичного експерта №341 від 19.05.2025 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в лобній ділянці голови зліва, на верхній повіці лівого ока з розповсюдженням на ділянку лівої вилиці та на правому стегні, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, та могли утворитися у термін 09.05.2025 року, не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без нього);
-психологічним висновком спеціаліста, згідно якого під час проведення обстеження психологічного та емоційного стану ОСОБА_6 було встановлено, що внаслідок домашнього насильства з боку її сина та невістки їй було завдано психологічних страждань, розладів емоційного здоров`я та погіршення якості життя;
-протоколами та постановами Рівненського міського суду від 14.06.2024 року, 20.09.2024 року, 03.01.2025 року, які набрали законної сили, згідно яких ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_6 ;
-матеріалами Єдиного обліку Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області за зверненнями ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 про вчинення останньою домашнього насильства відносно ОСОБА_6 ;
-запитами слідчого про перебування на виконанні виконавчих проваджень та сплату штрафів ОСОБА_4 від 19.06.2025 року;
-відповіддю на запит слідчого ВДВС в м. Рівне від 26.06.2025 року;
-тимчасовими заборонними приписами, винесеними відносно ОСОБА_4 ;
-протоколом огляду речей та документів від 20.06.2025 року з додатком – файлом з аудіозаписом розмови з абонентського номеру НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_6 на лінію «102» 09.05.2025 року;
-постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 20.06.2025 року;
-інформацією про ОСОБА_4 з ДМС;
-актовим записом про шлюб від 21.06.1991 року;
-актовим записом про народження дитини від 18.03.1992 року;
-відповідю Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області на запит щодо перебування щодо перебування обвинуваченої ОСОБА_6 на профілактичному обліку в категорії «кривдник» з 06.12.2023 року;
-довідкою КП "РОЦПЗН" відносно ОСОБА_4 ;
-поясненнями обвинуваченої ОСОБА_4 від 09.05.2025 року;
-вимогою УІАП ГУНП в Рівненській області;
-запитом та витягом з Інформаційного порталу Нацполіції про наявні відомості щодо ОСОБА_4 – відомості про надходження повідомлень та заяв, та прийняті рішення.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Зауважень щодо достовірності та допустимості наданих доказів з боку учасників судового розгляду висунуто не було.
Аналізуючи досліджені та перевірені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України доведена повністю згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України). Досліджені докази у своїй сукупності є логічними, послідовними, узгоджуються один з одним, відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Невизнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї вини суд вважає способом захисту та способом ухилення від покарання, або пом`якшення його, так як її вина підтверджується дослідженими вище доказами.
Суд не приймає показання обвинуваченої, що вона не вчиняла домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою вона перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, розладу здоров`я, погіршення якості життя потерпілої, оскільки ці показання не підтверджуються дослідженими судом доказами.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 126-1 КК України, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах (матері одного з подружжя), що призвело до фізичних та психологічних страждань, розладу здоров`я, погіршення якості життя потерпілої особи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Судом встановлено, що обвинувачена раніше неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Однак, незважаючи на застосовані до неї заходи адміністративного впливу, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та продовжила вчиняти протиправні дії щодо потерпілої, що свідчить про її стійку протиправну поведінку та підвищену суспільну небезпечність.
Судом під час судового слідства не встановлено у ОСОБА_4 щирого каяття щодо вчиненого діяння, оскільки вона не визнає вину, не попросила вибачення у потерпілої, навпаки вказала на її винуватість у побутових конфліктах, здоров`ям потерпілої не цікавилася.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання останньої згідно зі ст. 67 КК України, судом встановлено вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та вчинене щодо особи похилого віку.
Щодо перебування обвинуваченої ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння за відсутності відповідного медичного висновку, суд зазначає наступне. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду у справі № 400/1498/18 сформулював правовий висновок щодо доказів перебування особи у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення. ККС ВС вказав, що диспозиція частини 2 ст.242 КПК України не містить імперативних посилань на необхідність проведення експертизи з метою встановлення перебування особи у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 420/1667/18 (провадження № 51-10433 кмо 18), обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Системне тлумачення норм кримінального процесуального закону, а також позиції об`єднаної палати Верховного Суду в частині вирішення питання обов`язковості проведення експертизи з подальшим складенням відповідного висновку експерта свідчить про те, що суд, обґрунтовуючи свою позицію щодо перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, вправі досліджувати та посилатись не лише на висновок експертизи, а й на інші докази, зокрема, і медичні документи, які підтверджують такий факт (акти судово-медичних досліджень, довідки, видані медичними установами тощо). Зокрема, в матеріалах справи відсутні медичні документи щодо визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_4 , однак свідчення допитаного в судовому засіданні свідка - інспектора СПДН відділу взаємодії з громадами Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, який прибув за викликом потерпілої ОСОБА_6 09 травня 2025 року підтверджують факт перебування обвинуваченої ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння в день вчинення домашнього насильства відносно потерпілої ОСОБА_6 . 
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд бере до уваги думку прокурора, яка вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, просила призначити обвинуваченій покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК України з направленням для проходження програми для кривдників відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, думку потерпілої та її представника, які підтримали позицію прокурора та наполягали на суворій мірі покарання, думку обвинуваченої та її захисника, які просили ухвалити виправдувальний вирок, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який у відповідності до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, враховує дані про особу обвинуваченої, яка одружена, працює прибиральницею, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, перебуває на обліку в категорії «кривдник», а також враховує поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 під час та після вчинення протиправної дії, її ставлення до скоєного – невизнання вини, її матеріальний стан, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують, та вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкції, передбаченої 
ст. 126-1 КК України, що буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження скоєння нею кримінальних правопорушень в майбутньому.
Згідно з ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав передбачених цим Кодексом від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені відповідні обов`язки.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» встановлено, що програма для кривдника це комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.
Метою таких заходів є допомогти особі, яка вчинила насильство, осмислити власну насильницьку поведінку, усвідомити її витоки, прояви, наслідки для особистого життя та життя оточуючих, налагодити гармонійне життя з родиною та в суспільстві.
Застосування передбачених ст. 91-1 КК України обмежувальних заходів не є покаранням у розумінні КК України, оскільки не входить до системи покарань, визначеної розділом Х «Покарання та його види» КК України, та зокрема, статтею 51 КК України.
Враховуючи систематичність вчинення ОСОБА_4  домашнього насильства відносно своєї свекрухи, її страждання та погіршення якості життя, в інтересах останньої, а також, оскільки суд призначає обвинуваченій покарання, не пов`язане з позбавленням волі, слід застосувати щодо обвинуваченої обмежувальний захід згідно з п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направлення для проходження програми для кривдників.
У підсумку, дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Щодо цивільного позову, поданого представником цивільного позивача ОСОБА_11 в її інтересах, адвокатом ОСОБА_7 в розмірі 50 000 грн щодо відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
В обґрунтування позовних вимог представником потерпілої ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_7 зазначено, що внаслідок систематичних протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 завдано психологічних страждань, погіршилась якість її життя, що виразилось у втраті енергійності, втомі, втраті повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втраті позитивних емоцій та негативних переживаннях. Починаючи з грудня 2023 року по травень 2025 року було винесено відносно обвинуваченої 8 термінових заборонних приписів, що також підтверджує факт перебування потерпілої в стані постійного душевного страждання та хвилюваннями у зв?язку з необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя. Адже, безспірним є те, що постійне перебування з кривдником в одній квартирі пов?язане з емоційним дискомфортом та побоюванням за своє життя.
Обвинувачена ОСОБА_4 цивільний позов не визнала, оскільки не вважає себе винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
За наведеного, суд виснував, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у фізичному болю та душевних стражданнях, які заподіяні фізичній особі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини моральних страждань та інших обставин, що мають значення у справі. 
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Так, суд враховує, що потерпіла ОСОБА_6 є особою похилого віку, отримала легкі тілесні ушкодження, перенесла моральні страждання, які виразились в стійкому відчутті страху, пригніченому настрої, переживанні за власне здоров`я, які вона перенесла у зв`язку із спричиненою травмою, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Виходячи з характеру правопорушення, з матеріального стану обвинуваченої, з принципів розумності та справедливості, суд оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 30 000 грн., саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілої. На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньою та не буде такою, яка сприятиме потерпілій до збагачення, а також буде відповідати позиції, викладеній у вищезазначеному правовому висновку.
В решті позовних вимог слід відмовити.
Запобіжний захід ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. 
Витрати на залучення експерта відсутні.
Керуючись ст.ст. 12, 50, 65-67, 59-1, 91-1, 126-1, 390-1 КК України, ст.ст. 368, 370, 373-374, 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначивши покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , протягом строку пробаційного нагляду, виконувати такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки обвинуваченої на облік уповноваженим органом з питань пробації, за місцем її проживання.
Застосовувати до ОСОБА_4 , обмежувальний захід, згідно з
п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направити для проходження програми для кривдників, терміном на 3 (три) місяці, виконання якої покласти на Рівненську міську раду Рівненської області.
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.
Речовий доказ, а саме аудіозапис, що розміщений на оптичному CD-R диску марки «Media» із назвою «09.05.2025» - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 - 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_12