№ 207/7474/25 
№ 2/207/568/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Кам`янське .

Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/7474/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» звернулося до суду з позовною заявою , у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 40807 гривень 00 копійок , оскільки 17 листопада 2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2917347 , який укладено в електронній формі з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора , згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7300 гривень , строком до 14 червня 2020 року . 10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025 , згідно якого ТОВ «Секвоя Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки . 7 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ07072025 , згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до відповідачки . Відповідачка отримала кошти , але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконала.
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» Лановий Є.М. у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без його участі , заявлений позов підтримав повністю . У відповіді на відзив зазначив , що ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» детально ознайомившись з відзивом відповідачки , вважає його безпідставним , необґрунтованим та таким , що не підлягає задоволенню , оскільки 17 листопада 2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № 2917347 . Згідно змісту п. 7.9 Договору про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року сторони погодили, що Договір укладається виключно у письмовій формі у вигляді електронного документа на сайті Кредитодавця https://alexcredit.ua . Позичальник надав згоду на обробку персональних даних та був повідомлений про мету такої обробки — оцінку платоспроможності та захист прав Кредитодавця . Договір про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року з додатками до нього , було підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором , чим підтверджено укладання між ним та Первісним кредитором такого правочину в електронній формі , оскільки без здійснення входу на сайт кредитора https://alexcredit.ua/ за допомогою логіну та пароля до особистого кабінету , внесення свої персональних даних , номера телефону , договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено . Порядок укладення договору передбачає багаторівневу ідентифікацію , надання повної та достовірної інформації , обов`язкове ознайомлення з усіма істотними умовами , а також особисте підтвердження кожного етапу через одноразовий ідентифікатор , це підтверджує , що Позичальник свідомо погодився з умовами договору та мав можливість ознайомитись із всією необхідною інформацією до укладення правочину . Отже , перед укладенням зазначеного договору , на номер мобільного телефону Позичальника , зареєстрований у його особистому кабінеті в ІКС Товариства , було надіслано одноразовий ідентифікатор - код підтвердження PS2944884 , за допомогою якого було здійснено авторизацію відповідача та підписання договору . Також , відповідачкою не доведено порушення прав при укладенні кредитного договору № 2917347 від 17 листопада 2019 року , що є її процесуальним обов`язком , як і не надано належних доказів укладення вищевказаного кредитного договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок . ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» є фінансовою установою , що має право на надання , а саме : надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків . Між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» було укладено Договір про на переказ коштів № ВП-220817-1 від 22 серпня 2017 року . Отже , як небанківська установа ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» звернулося до платіжної установи , яка має відповідну ліцензію на надання платіжних послуг , задля перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки . На виконання вищевказаних норм закону , та в обґрунтування заявлених позовних вимог , позивач надав суду документи , щодо надання кредитних коштів позичальнику , а саме : кредитний договір , який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом , деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2917347 від 17 листопада 2019 року та лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» за вих. № 6074-ВП від 26 вересня 2025 року , з якого вбачається успішність проведення платежу , а також міститься наступна інформація : 17 листопада 2019 року на суму 7300 гривень , маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 627665 , номер транзакції в системі WavForPav – 05425411900074810901360077335554 . Кредитні кошти було видано на платіжну картку Позичальника . Також , відповідно до кредитного договору № 2917347 від 17 листопада 2019 року , укладеного між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 зазначається , що відповідно до п. 1.3. Кредитного договору , сума кредиту складає 7300 гривень , відповідно до п. 3.1. сторони погодили , що строк дії Договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з Дати укладення Договору (п. 2.9. Правил) 17 листопада 2019 року до кінцевої дати виконання Договору 14 червня 2020 року (включно). Закінчення Строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення , у тому числі сплати заборгованості , яке мало місце під час дії Договору . Якщо Позичальник виконає зобов`язання/сплатить заборгованість за Договором до кінцевої дати виконання Договору , Договір припиняє дію у дату повернення/погашення кредиту (п. 2.8. Правил) . Матеріали справи не містять доказів , які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк , визначений договором . Згідно деталізованого розрахунку до кредитного договору сума боргу становить 40807 гривень 00 копійок за період з 17 листопада 2019 року по 6 червня 2025 року , з яких : заборгованість за тілом кредиту 7300 гривень , заборгованість за відсотками 33507 гривень . Отже , наведений позивачем деталізований розрахунок заборгованості до кредитного договору № 2917347 від 17 листопада 2019 року відповідає умовам погодженим між відповідачкою та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» . Вважає , що відповідачка мала час на роздуми або перевірку умов перед укладанням кредитного договору та є свідченням того , що ОСОБА_1 була належним чином проінформованою , а умови були прозорими та зрозумілими , включаючи інформацію про процентну ставку , комісії , та інші фінансові аспекти . Згідно деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2917347 від 17 листопада 2019 року відбулася видача коштів , а також останній містить детальний і повний опис сум фінансових зобов`язань , що підлягає погашенню . Позивач звертає увагу , що за весь період перебування права грошової вимоги у позивача , позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідачки , всі нарахування відсотків здійснювались виключно Первісним кредитором у відповідності до договору . Вважає , що позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним кредитним договором , тому позовні вимоги є законними та безперечними , а відповідачка намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань . Також , 10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025 , відповідно до умов якого , ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року . 7 липня 2025 року між Попереднім кредитором та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ-07072025 , відповідно до умов якого , ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року у розмірі 40807 гривень 00 копійок . На підтвердження факту відступлення права вимоги до відповідачки за Договором про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» , позивачем до позовної заяви було долучено документи : копію Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року ; копію Витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року ; копію платіжної інструкції № 185 від 16 червня 2025 р щодо проведення фінансування за Договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року ; повідомлення за вих. № 20200616 від 16 червня 2025 року про уточнення призначення платежу від ТОВ СЕКВОЯ КАПІТАЛ ; оригінал Договору факторингу № ДФ-07072025 від 7 липня 2025 року ; витяг з Додатку № 1 до Договору факторингу № ДФ-07072025 від 7 липня 2025 року ; копію платіжної інструкції № 812 від 8 липня 2025 року з призначенням платежу : «Оплата ціни придбання згідно Договору факторингу № ДФ-07072025 від 7 липня 2025 року , без ПДВ» . Таким чином , ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» надало належні та допустимі докази набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2917347 від 17 листопада 2019 року .
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не явилася , про день та час розгляду справи повідомлена належним чином , причину неявки суду не повідомила . У відзиві на позовну заяву зазначила , що сума заборгованості , яку позивач просить з неї стягнути , є великою та нереально величезною для неї . Позовні вимоги не визнала у повному обсязі , вважає їх незаконними , оскільки жодного кредитного договору з позивачем або первісним кредитором вона не укладала , кредитні кошти не отримувала . У наданому позивачем договорі про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року , нібито укладеному між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та нею , ПІБ відповідачки вказано « ОСОБА_1 » , але згідно паспортних даних вона є « ОСОБА_1 » . В анкеті дійсно зазначені її анкетні дані та її РНОКПП , які як вона розуміє могли стати та стали доступними стороннім особам , а електронна поштова скринька , на яку міститься посилання у договорі , ніколи не реєструвалася нею . Вона ніколи не давала згоди зазначеним у позові юридичним особам на обробку своїх персональних даних . Ніколи не мала у користуванні мобільного телефонного номеру , інформація стосовно якого присутня у договорі , даний номер телефону не належав їй . Рахунок , на який зазначений у позові кредитор перераховував грошові кошти в банківській установі повинен був ідентифікувати саме за нею , а до даного рахунку ніякого відношення не мала , ніяких грошей не отримувала . Позивач у позові посилається на те , що 17 листопада 2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2917347 , який укладено в електронній формі з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора , згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7300 гривень . 10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладено договір факторингу № АК-10/06/2025 , 7 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» укладено договір факторингу № ДФ07072025 , згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 2917347 від 17 листопада 2019 року . Серед доказів , на які посилається позивач , Договір факторингу від 7 липня 2025 року відсутній , як і відсутня платіжна квитанція , що робить позивача взагалі неправомочним щодо звернення до суду та вимагання про стягнення з неї коштів . Не укладала жодних договорів , а ні з ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» , а ні з ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» . Позивачем не надано доказів на підтвердження того , що саме вона отримувала грошові кошти . Вважає , що позивач намагається незаконно стягнути з неї грошові кошти , оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого кредиту , тому , відповідно перевірити розмір нарахованої суми боргу , процентів не є можливим . Належними доказами , які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи , оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» . Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації . Розрахунок заборгованості не є первинними документами , які підтверджують отримання кредиту , користування ним , та не може бути належним і допустимим доказом наявності заборгованості . Просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі . Також , у наданій заяві просить застосувати строк позовної давності, оскільки згідно копії договору про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року строк дії договору встановлюється з дати укладення договору (17 листопада 2019 року) до кінцевої дати виконання договору 14 червня 2020 року . Таким чином , з 15 червня 2020 року для позивача розпочався строк позовної давності , який закінчився 15 червня 2023 року , а позивач звернувся до суду з позовом 10 листопада 2025 року , тобто з пропуском строку позовної давності .
Суд , вивчивши матеріали справи , вважає , що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав .
У судовому засіданні встановлено , що 17 листопада 2019 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 2917347 ( а.с. 22 – 24 ) , який укладено в електронній формі з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора , згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 7300 гривень , строком до 14 червня 2020 року , шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивальника ( а.с. 41 ) . 10 червня 2025 року між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «Секвоя Капітал» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025 ( а.с. 25 – 29 ) , згідно якого ТОВ «Секвоя Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки ( а.с. 13 ) . 7 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ07072025 ( а.с. 32 – 36 ) , згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до відповідачки ( а.с. 14 ) . Відповідачка отримала кошти , але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконала .
Згідно ст. 1054 ЦК України 2003 року за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .
Кредитний договір разом з умовами , який був укладений з відповідачкою , було підписано електронним підписом відповідачки одноразовим ідентифікатором .
Підписанням кредитного договору відповідачка підтвердила , що вона ознайомлена з усіма умовами надання кредитних грошових коштів .
Договір , укладений в електронній формі , є таким , що укладений у письмовому вигляді (ст. 205 , 207 ЦК України 2003 року) . Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 , від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено , що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами , моментом його підписання є використання : електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину ; електронного підпису одноразовим ідентифікатором , визначеним цим Законом ; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання , іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін , у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів .
Отже , електронний підпис призначений для ідентифікації особи , яка підписує електронний документ .
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» , так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором , визначеним цим Законом .
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа .
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності , що додаються до інших електронних даних особою , яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір , та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію») .
Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя , суд захищає права , свободи та інтереси фізичних осіб , права та інтереси юридичних осіб , державні та суспільні інтереси у спосіб , визначений законом або договором .
Згідно ст. 205 ЦК України 2003 року правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі . Сторони мають право обирати форму правочину , якщо інше не встановлено законом . Правочин , для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма , вважається вчиненим , якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків .
Згідно ст. 207 ЦК України 2003 року правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних) , у листах , телеграмах , якими обмінялися сторони . Правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного , електронного або іншого технічного засобу зв`язку . Правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо він підписаний його стороною (сторонами) . Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного , електронного або іншого копіювання , електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках , встановлених законом , іншими актами цивільного законодавства , або за письмовою згодою сторін , у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів .
Згідно детального розрахунку заборгованості ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» за кредитним договором № 2917347 від 17 листопада 2019 року , заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 6 червня 2025 року складає 40807 гривень 00 копійок , з яких : заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7300 гривень 00 копійок , заборгованість за відсотками у розмірі 33507 гривень 00 копійок , що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с. 15 – 17 ) .
Відповідно до позиції Верховного Суду , котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі № 367/4970/13-ц , провадження № 61-19992св заперечуючи розмір кредитної заборгованості , розрахований банком , боржник та його представник не надали до суду докази , які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі , визначеним кредитним договором так і розмір боргу , що є процесуальним обов`язком боржника .
Згідно з правовою позицією Верховного Суду , викладеній у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 464/4985/15-ц , провадження № 61-43538св18 , твердження заявника про те , що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними , оскільки в матеріалах справи , серед інших письмових доказів , наявний розширений розрахунок заборгованості . Доказів , які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором , боржником не надано . У позиції Верховного Суду , викладеній у постанові Верховного Суду від 2 липня 2020 року по справі № 753/16745/15-ц , провадження № 61-40036св18 , Верховним Судом було підтримано позицію суду апеляційної інстанції , про те що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом .
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України 2003 року якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики , що залишилась , та сплати процентів , належних йому відповідно до умов договору .
Згідно ст. 526 ЦК України 2003 року зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу .
Відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі , строки та на умовах , що передбачені кредитним договором , однак зобов`язання у повному обсязі не виконала , у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором .
Згідно ст. 611 ЦК України 2003 року у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом , зокрема : припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання , якщо це встановлено договором або законом , або розірвання договору ; зміна умов зобов`язання ; сплата неустойки тощо .
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України 2003 року боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання .
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України 2003 року зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови , які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства .
Згідно ст. 629 ЦК України 2003 року договір є обов`язковим для виконання сторонами .
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України 2003 року договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору . Істотними умовами договору є умови про предмет договору , умови , що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду , а також усі ті умови , щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди .
За нормою ст. 626 ЦК України , договором є домовленість двох або більше сторін , спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків .
Зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними , та умови , які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України 2003 року) .
Згідно ч. 1 , 3 ст. 512 ЦК України 2003 року кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок , зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) . Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений , якщо це встановлено договором або законом .
Статтею 514 ЦК України 2003 року передбачено , що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав , якщо інше не встановлено договором або законом .
Таким чином , посилання відповідачки про відсутність права вимоги за кредитним договором у ТОВ «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» суперечить наданим позивачем доказам , оскільки спростовується наданими копіями договорів факторингу .
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи , які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .
Відповідачка ОСОБА_1 у заяві просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин , тобто до винесення рішення суду , оскільки згідно копії договору про надання кредиту № 2917347 від 17 листопада 2019 року строк дії договору встановлюється з дати укладення договору (17 листопада 2019 року) до кінцевої дати виконання договору 14 червня 2020 року . Таким чином , з 15 червня 2020 року для позивача розпочався строк позовної давності , який закінчився 15 червня 2023 року . Позивач звернувся до суду з позовом 10 листопада 2025 року , тому позивачем пропущений строк позовної давності .
Згідно ст. 256 ЦК України 2003 року позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .
Згідно ст. 267 ЦК України 2003 року особа , яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності , не має права вимагати повернення виконаного , навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності . Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності . Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові .
Згідно ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .
Згідно ст. 259 ЦК України 2003 року позовна давність , встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін . Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі . Позовна давність , встановлена законом , не може бути скорочена за домовленістю сторін .
У постанові Велика Палата Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 звернула увагу на те , що суд застосовує позовну давність лише тоді , коли є підстави для задоволення позовних вимог , звернутих позивачем до того відповідача у спорі , який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність , суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні , чи було порушене право , за захистом якого позивач звернувся до суду . Якщо це право порушене не було , суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього . І тільки якщо буде встановлено , що право позивача дійсно порушене , але позовна давність за відповідними вимогами спливла , про що заявила інша сторона у спорі , суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску , про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц) .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшов висновку про те , що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання , які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу . А відтак , перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема , прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу . У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу , передбаченого договором (прострочення боржника) , відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту , що залишилася , і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду , процентів , а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів . Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності , перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів .
Такий підхід відповідає правовій позиції , сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 . Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України , зокрема , у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14 , від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14 , від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15 , від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 , від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 , від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 .
Укладений між сторонами кредитний договір , містить строк повернення кредиту (користування ним) . Враховуючи , що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті , а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України 2003 року , згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги , кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час , що свідчить про порушення його прав , тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів .
Згідно ст. 11 ЦК України 2003 року цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб , що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб , що не передбачені цими актами , але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків , зокрема , є : договори та інші правочини .
Згідно ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила .
Таким чином , початок перебігу позовної пов`язується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору , як з певними моментами ( фактами ) , які свідчать про порушення прав особи . Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд .
Згідно ст. 264 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії , що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку . Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги , право на яку має позивач . Після переривання перебіг позовної давності починається заново .
Судом не встановлено переривання перебігу позовної давності за даними правовідносинами , оскільки відповідачкою не вчинено особою дій , що свідчить про визнання нею свого боргу .
Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року , який є чинним з 2 квітня 2020 року , під час дії карантину , встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки , визначені статтями 257 , 258 , 362 , 559 , 681 , 728 , 786, 1293 цього Кодексу , продовжуються на строк дії такого карантину .
Згідно п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року , який є чинним з 17 березня 2022 року , у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності , визначений цим Кодексом , зупиняється на строк дії такого стану .
З 12 березня 2020 року на усій території України був встановлений карантин , а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан .
Виходячи з приписів п. 12 , 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року , строки позовної давності продовжені на період дії карантину та зупинені на час воєнного стану .
Таким чином , на час подання до суду позову , позовна давність не спливла .
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи .
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом .
В обґрунтування суми заборгованості за кредитним договором позивачем надано детальний розрахунок заборгованості ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» , з якого вбачається , що у період дії кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання порушила, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість . Відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними .
Відповідачка ОСОБА_1 підписала кредитний договір , у якому було зазначено розмір процентів . Отже , відповідачка була обізнаною з умовами договору до його підписання і не може посилатися на свою необізнаність та спонукання з боку первісного кредитора до підписання договорів на невигідних для себе умовах , тому суд не вбачає підстав для відмови у стягненні заборгованості за відсотками , оскільки позивачем була нарахована заборгованість за відсотками згідно умов кредитного договору .
Згідно інформації з АТ КБ «Приватбанк» вбачається , що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) . Згідно виписки за договором № б/н за період з 11 листопада 2019 року по 20 листопада 2019 року вбачається , що 17 листопада 2019 року на картку № НОМЕР_1 здійснено переказ на суму 7300 гривень 00 копійок .
Доводи відповідачки про те , що позивачем не надані первинні бухгалтерські документи , не надано доказів на підтвердження отримання кредитних коштів саме відповідачкою та розміру заборгованості , спростовуються наданими позивачем копіями детального розрахунку заборгованості за кредитним договором , інформацією з АТ КБ «Приватбанк» та випискою за договором про перерахування грошових коштів у сумі 7300 гривень 00 копійок на карту № НОМЕР_1 , яка емітована на ім`я ОСОБА_1 . Доказів , які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором , відповідачем не надано . Заперечення щодо правильності розрахунку відповідачкою обґрунтовані не були , свого розрахунку стороною відповідача суду не надано . Крім того , заява відповідачки про застосування до спірних правовідносин позовної давності свідчить про визнання позову по суті вимог .
Таким чином , стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 40807 гривень 00 копійок , з яких : заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7300 гривень 00 копійок , заборгованість за відсотками у розмірі 33507 гривень 00 копійок , оскільки відповідачка отримала кредит та користувалася кредитними коштами .
При розподілі судових витрат суд враховує , що позов задоволено повністю , тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача , які складаються з : судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок , витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 гривень 00 копійок , що підтверджується копією договору № 43657029 про надання правової допомоги від 1 липня 2025 року , детального опису робіт (наданих послуг) від 30 вересня 2025 року , акту № 2917347 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30 вересня 2025 року , оскільки такі витрати позивачем понесені і ці витрати відповідають критерію розумності .
Керуючись ст. 256 - 258 , 261 , 267 , 525 , 526 , 530 , 628 , 638 , 1046 – 1050 , 1054 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

Заявлений позов задовольнити повністю .
Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» , місцезнаходження : м. Бровари Київської області , вулиця Симона Петлюри , 21/1 , ідентифікаційний код юридичної особи : 43657029 , заборгованість за кредитним договором № 2917347 від 17 листопада 2019 року у розмірі 40807 гривень 00 копійок , з яких : заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7300 гривень 00 копійок , заборгованість за відсотками у розмірі 33507 гривень 00 копійок , судові витрати у розмірі 8422 гривні 40 копійок .
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба