ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
14 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 642/7326/25
провадження № 22-ц/818/2824/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальований Ю.М., Яцина В.Б.
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні № 6-154/12, -
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Холодногірського районного суду м.Харкова від 15 січня 2026 року, постановлене суддею Бородіною О.В.
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила здійснити процесуальне правонаступництво, замінити боржника ОСОБА_2 , яки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні N 6-154/12 для подання заяви про скасування обтяжень (зняття арешту з майна) та оформлення спадщини.
Ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 15 січня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву щодо процесуального правонаступництва.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування обставин справи та без належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що особа, на майно якої було накладено арешт держаним виконавцем, помер, виконавче провадження на виконанні не перебуває, але заявниця незгодна із діями щодо не зняття арешту зі спадкового майна. Суд вважав за необхідне роз`яснити, що зазначені питання підлягають розгляду в порядку, передбаченому законом, а саме шляхом звернення до суду із позовом про визнання права власності на майно та зняття арешту, а не заміною правонаступника.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що на виконанні Ленінського (тепер Холодногірсько-Новобаварського) ВДВС у м. Харкові знаходилось виконавче провадження, у якому постановою державного виконавця від 21.11.2012 № 6-154/12 накладено арешт на майно ОСОБА_2 . Вказане обтяження стало підставою для відмови приватного нотаріуса у оформленні спадщини до зняття арешту.
З відповіді Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції убачається, що перевіркою даних АСВП встановлено, що у відділі на виконанні не перебувало та не перебуває виконавче провадження відкритого на підставі постанови № 6-154/12 Ленінського відділу ДВС від 21.11.2012 року. Також додатково повідомили, що строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Заявниця зазначає, що є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , але її звернення до виконавчої служби щодо отримання інформації про виконавчі провадження, у яких накладено арешт на майно, залишаються без задоволення. Тому вона звернулася до суду із даною заявою.
Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 442ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Провиконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
У постанові від 18 січня 2022 року у справі N 34/425 (провадження N 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі N 727/9430/13-ц, щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що указаний висновок не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 03 листопада 2020 року у справі N 916/617/17 (провадження N 12-48гс20, пункти 74-75) та від 16 лютого 2021 року у справі N 911/3411/14 (провадження N 12-39гс20, пункт 6.18).
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни сторони виконавчого провадження внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку норми статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з нормами статті 55 ЦПК України.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Якщо виконавче провадження не закінчено, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом України "Про виконавче провадження". А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.
Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.
Доказів, які б свідчили, що виконавче провадження у якому заяниця просить здійснити правонаступництво перебуває на виконанні, матеріали справи не містять.
Особа, на майно якої було накладено арешт держаним виконавцем, помер, виконавче провадження на виконанні не перебуває. Тому права заявниці підлягають поновленню в порядку, передбаченому законом, а саме шляхом звернення до суду із позовом про визнання права власності на майно та зняття арешту.
Висновки суду про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Холодногірського районного суду м.Харкова від 15 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:         О.В. Маміна
Судді:         Ю.М. Мальований
В.Б. Яцина