Справа № 369/16773/25
Провадження № 2/369/6197/26
РІШЕННЯ
Іменем України

17.04.2026 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/16773/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини,
в с т а н о в и в:

У вересні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини.
В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , з 27 квітня 2001 року.
Шлюб зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів 27 квітня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 335, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 ..
ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем у них народився син – ОСОБА_3 , про що 09 квітня 2015 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис за №114, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Наразі, позивач з відповідачем проживають окремо, справа про розірвання шлюбу знаходиться у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа №369/10670/25, провадження № 2/369/81/14/25). Питання щодо визначення місця проживання спільного малолітнього сина в позовній заяві про розірвання шлюбу не піднімалось.
Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через постійне фізичне та психологічне насилля з боку останього щодо позивача, щодо їх старшого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з приводу чого позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів. 
На даний час малолітня дитина, ОСОБА_3 , проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом на предмет проживання, складеного депутатом Борщагівської сільської ради від 01 серпня 2025 року.
На підставі наведеного позивач просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з його матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП – НОМЕР_3 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
20.11.2025 року до суду від представника третьої особи надійшло клопотання про долучення доказів, згідно якого останній надав до суду рішення Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області№ 880/32 від 18.11.2025 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ». 
Ухвалою суду від 01.12.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 17.03.2026 року.
Позивач у судове засідання не з`явилась. Представник позивача подала до суду письмову заяву, вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 16.03.2026 року відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його участі, позов підтримав у повному обсязі.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подала до суду заяву про розгляду справи за її відсутності.
Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
У відповідності до частини 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом ОСОБА_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , з 27 квітня 2001 року.
Шлюб зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з Державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації шлюбів 27 квітня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 335, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 ..
ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування позивача у шлюбі з відповідачем у них народився син – ОСОБА_3 , про що 09 квітня 2015 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис за №114, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Наразі, позивач з відповідачем проживають окремо, справа про розірвання шлюбу на момент звернення з позовом до суду знаходилася у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа №369/10670/25, провадження № 2/369/81/14/25). Питання щодо визначення місця проживання спільного малолітнього сина в позовній заяві про розірвання шлюбу не піднімалось.
Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через постійне фізичне та психологічне насилля з боку останнього щодо позивача, щодо їх старшого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з приводу чого позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів. 
На даний час малолітня дитина, ОСОБА_3 , проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом на предмет проживання, складеного депутатом Борщагівської сільської ради від 01 серпня 2025 року.
Згідно рішення Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області№ 880/32 від 18.11.2025 року «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » визнано за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 . 
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III "Про охорону дитинства" (далі - Закон № 2402) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону № 2402).
Згідно зі статтею 12 Закону № 2402 на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 
Позивач заявила позовну вимогу про визначення місця проживання сина з нею, відповідач відповідної вимоги не заявляв.
Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку Такий правовий висновок, вкладений у Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року по справі № 377/128/18 
Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, враховуючи розвиток дитини, її малолітній вік, позицію сторін, а саме підтримання відповідачем позову в та обставини справи, суд знаходить, що без з`ясування її думки можливо прийняти рішення, яке б відповідало її найкращим інтересам. 
При визначенні місця проживання дитини із позивачем відповідач не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із сином, і у випадку наявності перешкод в цьому вирішивши питання про встановлення порядку участі батька у вихованні.
Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 105, 110, 111, 112, 114, 160, 161 СК України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини – задовольнити повністю.
Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з його матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП – НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять гривень) 20 коп. судового збору.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Інформація про третю особу: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, код ЄДРПОУ – 45031835, адреса: Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, пров. Шкільний, буд. 5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 17.04.2026 року.

Суддя      А.В. Янченко