Справа №760/10582/25
Провадження №2-др/760/103/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» березня 2026 року м. Київ 

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Тесленко І.О., розглянувши заяву представника відповідача - адвоката Вайнер О.Л., про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року у справі № 760/10582/25, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, - відмовлено. 
13 лютого 2026 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Вайнер О.Л., про ухвалення додаткового рішення яка обґрунтована наступним. Орієнтовані витрати на професійну правничу допомогу сторона позивача заявляла у першій заяві по суті, а саме у відзиві на позовну заяву було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі приблизно до 25 000,00 грн. Крім того, сторона Відповідача буде нести додаткові витрати виходячи із 2 500 грн. за один судодень адвоката у суді. Одночасно, сторона відповідача зазначила, що на даному етапі документи про вказані витрати подати не може, так як вони будуть формуватись в процесі розгляду справи та будуть подані у строки встановлені ЦПК України. При вирішенні питання про розмір витрат на оплату послуг адвоката була врахована ч. 4 ст. 137 ЦПК України, в тому числі значення справи для Клієнта, витрачений адвокатом час, ціна позову та співмірність заявлених вимог розміру гонорару. Таким чином, враховуючи що вимоги сторони позивача складали 70 000,00 грн., та додатково позивач просив суд покласти на відповідачку 18 750,00 грн., витрати на правничу допомогу, що разом складає 98 750 грн., сторони прийшли до домовленості, що загалом за надання правничої допомоги у Солом`янському районному суді м. Києва, як у суді першої інстанції в справі №760/10582/25 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів., розмір гонорару адвоката складає - 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, про що сторони договору підписали АКТ № 1/2 про надання послуг правової (правничої) допомоги згідно договору № 177/СП - юр від 09.09.2024 р. згідно якого позивачка має сплатити адвокату гонорар протягом 70 календарних днів з дня підписання акту. З врахуванням наведеного просив ухвалити додаткове рішення у справі № 760/1088/25, яким додатково стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
02 березня 2026 року на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали заяви передані судді Тесленко І.О.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2026 року заяву прийнято до розгляду без виклику учасників справи та надано строк на подання заперечень, міркувань та доказів до початку розгляду заяви. 
23 лютого 2026 року від представника позивача - адвоката Годні А.А., надійшли заперечення на заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення які обґрунтовані наступним. 11 лютого 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» представник позивача отримав заяву Берестяної Н.В. про ухвалення додаткового рішення, згідно якого просить додатково стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. Вважає, що вимоги названої вище заяви є необґрунтованими та не відповідають положенням чинного законодавства, а тому у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі, що пояснюється наступним. ОСОБА_2 пропустила строк на подання доказів, які підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу, і такий строк ОСОБА_2 поновити не просить. За загальним правилом Відповідач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (частина 3 статті 83 ЦПК України). Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Положеннями чинного ЦПК України не передбачено проведення судових дебатів ні у випадку розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін до судового засідання, ні у випадку розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін до судового засідання. Однак, враховуючи те, що розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження з викликом сторін до судового засідання, то суд, задля об`єктивного встановлення всіх обставин справи, надав можливість сторонам виступити у судових дебатах. Представник Позивача, адвокат Годня А.А., повідомив у судових дебатах про те, що його заяву про стягнення понесених судових витрат разом з доказами працівники суду не змогли знайти, а тоді ним буде подана така заява разом з доказами повторно. В той самий час представник Відповідача, адвокат Вайнер О.Л., не повідомив суд про те, що в подальшому зі сторони Відповідача буде подана заява про стягнення судових витрат разом з доказами їх понесення. Посилання ОСОБА_2 в цій частині на те, що у відзиві на позовну заяву було повідомлено про орієнтовний розмір судових витрат і що докази про їх понесення будуть поданні у строки, встановленні ЦПК України, - не звільняє сторону Відповідача від обов`язку повідомити суд на стадії судових дебатів про те, що докази про понесення судових витрат будуть подані протягом п`яти днів з моменту закінчення судових дебатів та ухвалення рішення. Адже за загальним правилом докази подаються разом з позовною заявою (стороною Позивача) або разом з відзивом на позовну заяву (стороною Відповідача). А докази про понесення судових витрат подаються до закінчення судових дебатів. Частиною 1 статті 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. В заяві Відповідача про ухвалення додаткового рішення відсутні відомості про поважні причини, у зв`язку з якими сторона Відповідача не мала можливості подати докази про розмір понесених судових витрат разом з заявами по суті справи та/або хоча б до закінчення судових дебатів. Таким чином, пропуск стороною Відповідача строку на подання доказів про понесення судових витрат є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви Відповідача про ухвалення додаткового рішення. Звертав увагу, що Верховний Суд неодноразово зауважував, що суд бере до уваги тільки ті докази, які були наявні (створені) до ухвалення рішення судом першої інстанції. В свою чергу спірний акт № 1/2 про надання послуг правової (правничої) допомоги згідно договору № 177/СП - юр. від 09.09.2024 року містить дату 11 грудня 2026 року (надалі - «Акт № 1/2 від 11.12.26»), а рішення суду було ухвалено 06 лютого 2026 року. Інакше кажучи, на момент ухвалення судом рішення докази, на які посилається сторона Відповідача як на підставу для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, не існували. Як передбачено у частині 1 статті 44 ЦПК України - учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Створення стороною Відповідача нових документів (доказів) після ухвалення судового рішення задля штучного збільшення суми коштів, які мають бути стягнуті з Позивача на користь Відповідача, вказує, що сторона Відповідача недобросовісно користується своїми процесуальними правами. Заявлений стороною Відповідача розмір витрат на надання правової допомоги є суттєво завищеним та неспівмірним зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для сторони. У заяві про ухвалення додаткового рішення зазначено, що враховуючи що вимоги сторони Позивача складали 70 000 грн. та додатково Позивач просив суд покласти на Відповідача 18 750 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, що разом складає 98 750 грн., сторони прийшли до домовленості, що загалом за надання правової допомоги у Солом`янському районному суді м. Києва, як у суді першої інстанції по справі № 760/10582/25, розмір гонорару адвоката складає 30 000 грн. 00 коп., про що сторони договору підписали Акт № 1/2 від 11.12.26, згідно якого Позивачка має сплатити адвокату гонорар протягом 70 календарних днів з дня підписання акту. Тобто, станом на момент подання вказаної вище заяви, за правову допомогу адвокату Вайнеру О.Л. Відповідач жодної копійки не сплатила. По-перше, у Акті № 1/2 від 11.12.26 відсутній детальний опис виконаних робіт та час, який витратив адвокат Вайнер О.Л. на надання правової допомоги. Це перешкоджає суду та учасникам справи перевірити дотримання вимог співмірності між розміром витрат на правову допомогу та витраченим адвокатом часом. По-друге, до справи відсутній публічний інтерес, а результат її розгляду ніяк не впливає на репутацію Відповідача. Справа не є складною (був відсутній допит свідків, проведення судових експертиз, тощо) та не має для Відповідача суттєвого значення. По-третє, неспівмірність розміру витрат на правову допомогу зі складністю справи додатково пояснюється тим, що сума позовних вимог (ціна позову) складає 70 360 грн. 37 коп., а заявлений розмір витрат на правову допомогу 30 000 грн. 00 коп., тобто 50% від суми розміру позовних вимог. По-четверте, в заяві про ухвалення додаткового рішення міститься арифметична помилка, зокрема, якщо до 70 000 грн. додати 18 750 грн., то отримаємо суму 88 750 грн., а не 98 750 грн. Також, суд бере до уваги, під час вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, розмір позовних вимог, а не розмір понесених Позивачем витрат на правову допомогу. По-п`яте, у своєму Акті № 1/2 від 11.12.26 сторона Відповідача могла написати будь-яку суму, навіть 100 000 грн. 00 коп. і більше, адже на даний момент Відповідач нічого не сплачує адвокату Вайнеру О.Л., а буде (можливо) сплачувати тільки після фактичного стягнення цих коштів з Позивача. Як вже вказувалося вище, є всі підстави стверджувати, що сторона Відповідача зловживає своїми процесуальними правами. Отже, розмір витрат на надання правової допомоги, про які заявляє сторона Відповідача, є суттєво завищеним та неспівмірним зі всіма критеріями, про які йде мова в частині 4 статті 137 ЦПК України. Акт № 1/2 від 11.12.26 є недійсним документом (доказом), адже на ньому наявна дата, яка має настати у майбутньому (11 грудня 2026 року). Інших доказів, які б підтвердили обсяг наданих адвокатом Вайнером О.Л. правової допомоги, витрачений час на надання такої допомоги та що Адвокат Вайнер О.Л. домовився разом ОСОБА_2 про суму гонорару 30 000 грн. 00 коп., стороною Відповідача не надано. Рахунок № 1 від 11 лютого 2026 року також не може вважатися доказом, який підтверджує понесення Відповідачем витрат на правову допомогу, адже в ньому відбувається посилання на договір про надання правової допомоги, що має дату 09 вересня 2024 року, в той самий час позовну заяву було пред`явлено до суду у квітні 2025 року. Також, в цьому документі відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) та витрачений адвокатом на надання правової допомоги час, що перешкоджає суду та учасникам справи перевірити співмірність критеріїв, про які йде мова в частині 4 статті 137 ЦПК України. З врахуванням наведеного просив за результатами розгляду заяви Берестяної Н.В. про ухвалення додаткового рішення по справі № 760/10582/25 - у задоволенні заяви Берестяної Н.В. про ухвалення додаткового рішення по справі № 760/10582/25, зокрема - у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп. відмовити в повному обсязі.
05 березня 2026 року від представника відповідача - адвоката Вайнер О.Л., надійшли додаткові пояснення які обґрунтовані наступним. 20.02.2026 р. до електронного кабінету позивачки надійшло заперечення представника позивача адвоката Годні А.А. щодо ухвалення такого рішення із запереченнями у повному обсязі. Мотивуючи свої заперечення представник позивача стверджує, що ОСОБА_2 начебто пропустила строк на подання доказів, які підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу, і такий строк ОСОБА_2 поновити не просить, посилаючись на те, що у справі начебто були проведені судові дебати під час яких сторона позивача не надавала відповідне клопотання. З цим не можна погодитись, так як справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а отже судові дебати судом не проводились. Надання судом сторонам додатково висловити свої думки після дослідження доказів не є судовими дебатами в розумінні ЦПК України, адже суд пояснював сторонам що судові дебати у справі не проводяться, адже посилання представника Позивача що суд начебто надав можливість сторонам виступити у судових дебатах є неправдою. Крім того, у своїх запереченнях представник Позивача послався, що заявлений стороною Відповідача розмір витрат на надання правничої допомоги є суттєво завищеним та неспівмірним зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для сторони. При цьому вказує, що у Акті № 1/2 від 11.12.26 відсутній детальний опис виконаних робіт та час, який витратив адвокат Вайнер О.Л. на надання правової допомоги, що начебто перешкоджає суду та учасникам справи перевірити дотримання вимог співмірності між розміром витрат на правову допомогу та витраченим адвокатом часом; до справи відсутній публічний інтерес, а результат її розгляду ніяк не впливає на репутацію Відповідача. Справа не є складною (був відсутній допит свідків, проведення судових експертиз, тощо) та не має для Відповідача суттєвого значення; неспівмірність розміру витрат на правову допомогу зі складністю справи додатково пояснюється тим, що сума позовних вимог (ціна позову) складає 70 360 грн. 37 коп., а заявлений розмір витрат на правову допомогу 30 000 грн. 00 коп., тобто 50% від суми розміру позовних вимог; в заяві про ухвалення додаткового рішення міститься арифметична помилка, зокрема, якщо до 70 000 грн., додати 18 750 грн., то отримаємо суму 88 750 грн., а не 98 750 грн. Також, суд бере до уваги, під час вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, розмір позовних вимог, а не розмір понесених Позивачем витрат на правову допомогу; у своєму Акті № 1/2 від 11.12.26 сторона Відповідача могла написати будь-яку суму, навіть 100 000 грн. 00 коп. і більше, адже на даний момент Відповідач нічого не сплачує адвокату Вайнеру О.Л., а буде (можливо) сплачувати тільки після фактичного стягнення цих коштів з Позивача. Як вже вказувалося вище, є всі підстави стверджувати, що сторона Відповідача зловживає своїми процесуальними правами. З цим теж не можна погодитись з наступних причин. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Сторони договору встановили, що розмір гонорару адвоката позивачка погодила в окремо складеному акті № 1/2 від 11.12.26 до договору про надання правової допомоги і в цьому акті позивачка та адвокат не пов`язували розмір гонорару з витраченим адвокатом часом на вчинення відповідної процесуальної дії. Навпаки, сторони зазначили конкретні (фіксовані) суми гонорару адвоката за окремі аспекти його участі в справі (судові засідання, робота над первісним і зустрічним позовами, фіксований розмір гонорару за один судодень). Оскільки відповідачка погодила з адвокатом фіксований розмір його гонорару, то ненадання детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) із зазначенням того, скільки годин адвокат витратив на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії чи складення документу, не має правового значення для вирішення питання про компенсацію ОСОБА_2 понесених витрат на правничу допомогу. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 також зазначено, що саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Щодо співмірності розміру гонорару зі складністю справи можна зазначити, що поняття співмірності складності справи є поняттям оціночним. При цьому названа справа є нестандартною, так як очевидно є надумною стороною Позивача про що свідчить невірно вибрана правова позиція про стягнення з ОСОБА_2 начебто безпідставно набутих грошових коштів, які позивач сплатив в якості аліментів на утримання дитини на виконання рішення суду у діючому виконавчому проваджені на рахунок виконавчої служби за розрахунком заборгованості по аліментам. Названі вище дії сторони Позивача призвели до очевидно безпідставного позову, що враховується судом при розподілі судових витрат між сторонами. У реєстрі судових рішень відсутні справи за такими позовами, тому адвокат вивчав правовідносини, обирав правову позицію, виступав в судових засіданнях, готував заяви по суті та інші процесуальні документи, готувався та виступав у кожному судовому засіданні тощо. Крім того, у першій заяві по суті відзиві на позовну заяву стороною відповідача були зазначені орієнтовані розміри витрат на правничу допомогу, а отже сторона позивача знала і про розмір гонорару і про розмір витрат на судодні також. Доводи заперечення про те, що сторона відповідача не надала докази фактичної сплати таких витрат, не заслуговують на увагу, адже витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Щодо зазначеної дати акту: Так, дійсно при складанні акту № 1/2 про надання послуг правової (правничої) допомоги, який підписувався адвокатом з клієнтом 11.02.2026 р. у його реквізитах була допущена очевидна описка у назві місяця допущена випадково при машинному наборі тексту із шаблону попередніх актів, що не впливає на договірні відносини сторін. У додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення сторона відповідача послалась саме на акт № 1/2 про надання послуг правової (правничої) допомоги із зазначенням фактичної дати його підписання 11.02.2026 р., що вказує на його технічну описку. З врахуванням наведеного просив долучити до матеріалів заяви про ухвалення додаткового рішення копію акту № про надання послуг правової (правничої) допомоги із зазначенням фактичної дати його підписання 11.02.2026 р. та рахунку на оплату від 11.02.2026 р. з доказами направлення його стороні Позивача; Врахувати надані додаткові пояснення при винесені додаткового рішення у справі № 760/10582/25 провадження 2-др/760/103/26; заяву про ухвалення додаткового рішення від 11.02.2026 р. задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.
Судом встановлено, що Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року у справі № 760/10582/25, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, - відмовлено.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Як встановлено судом, у відзиві на позовну заяву представником відповідача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, а також прямо вказано про неможливість подання підтверджуючих документів на момент подання відзиву у зв`язку з їх формуванням у процесі розгляду справи та намір подати такі докази у строки, передбачені ЦПК України. Рішення у даній справі ухвалено 06 лютого 2026 року, як вбачається з вихідної дати документу заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення подана 11 лютого 2026 року.
Таким чином, заява подана в межах п`ятиденного строку, визначеного частиною 8 статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим доводи представника позивача щодо пропуску відповідачем відповідного строку є безпідставними.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. 
З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».
Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.
На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представником відповідача надано суду договір №177/СП-юр про надання правової допомоги від 09 вересня 2024 року (а.с. 91 - 92), акт №1/2 про надання послуг правової (правничої) допомоги згідно договору №177/СП-юр від 11 грудня 2026 року, рахунок №1 від 11 лютого 2026 року, акт №1/2 про надання послуг правової (правничої) допомоги згідно договору №177/СП-юр від 11 лютого 2026 року.
Суд звертає увагу, що в акті № 1/2 про надання послуг правової (правничої) допомоги зазначено дату 11 грудня 2026 року, яка на момент подання відповідних документів ще не настала. Водночас із наданих матеріалів справи, зокрема рахунку від 11 лютого 2026 року, а також іншого примірника акту із зазначенням дати 11 лютого 2026 року, вбачається, що зазначення місяця «грудень» є очевидною опискою, допущеною при оформленні документа.
Доводи представника позивача щодо відсутності детального опису виконаних робіт та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, суд оцінює критично, оскільки зі змісту наданого акту вбачається, що сторони погодили фіксований розмір винагороди адвоката.
Зокрема, надану адвокатом правничу допомогу сторони оцінили у вигляді «гонорару успіху» в сумі 15 000,00 грн., що є погодженим сторонами способом визначення вартості послуг та не потребує погодинної деталізації.
Крім того, умовами акту передбачено оплату участі адвоката у судових засіданнях. Сторони погодили, що за час розгляду справи відбулося п`ять судових засідань за участю адвоката відповідача, а також один судодень, пов`язаний із проголошенням рішення суду. Вартість одного судодня сторонами визначена у розмірі 2 500,00 грн., про що представник відповідача зазначив ще у першій заяві по суті справи від 09 червня 2025 року. Таким чином, загальна кількість судоднів становить шість, що у грошовому вираженні складає 15 000,00 грн.
Отже, загальний розмір витрат на правничу допомогу, підтверджений матеріалами справи, становить 30 000,00 грн.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 30 000,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зробила такі висновки: "... 141. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). 142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. 143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. 144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. 145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. 146. Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті. 147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо...."
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.
Як вбачається з наданих документів, вони підтверджують реальність понесених витрат, взаємопов`язаність їх з цивільною справою, яка перебувала на розгляді суду. З врахуванням складності справи, суд вважає суму понесених витрат співмірною з виконаною адвокатом роботою та позовними вимогами.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника відповідача - адвоката Вайнер О.Л., про ухвалення додаткового рішення.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
заяву представника відповідача - адвоката Вайнер О.Л., про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 гривень.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І. О. Тесленко