Справа № 752/11108/23 
Провадження №: 1-кп/752/717/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року          м. Київ 

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді    ОСОБА_1 , 
при секретарі    ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021105010002144 від 29 жовтня 2021 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у місті Києві, має вищу освіту, розлученого, має на утриманні двох дітей, працюючого державним інспектором з авіаційного нагляду у Державній авіаційній службі України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участю прокурора   ОСОБА_4 ,
обвинуваченого    ОСОБА_3 ,
захисника     ОСОБА_5 ,
представника ОСОБА_6 , 
установив:
1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
ОСОБА_3 29 жовтня 2021 року приблизно об 11:30, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , перебуваючи у безпосередній близькості до останнього, діючи умисно, наніс ОСОБА_7 удар кулаком в обличчя, заподіявши тілесні ушкодження, а саме закриту травму обличчя у вигляді перелому передньо-нижнього відділу лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків, синця на шкірі та червоній каймі верхньої губи зліва з крововиливом на червоній каймі та слизовій верхньої губи зліва, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я на строк понад 21 добу.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. 
2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
3.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. 
Представник потерпілого вважав доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Просив призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Також просив задовольнити цивільний позов у кримінальному провадженні. 
Обвинувачений ОСОБА_3 вину не визнав. Вказав на відсутність події кримінального правопорушення та відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Стверджував, що кримінальне провадження є штучно створеним та виникло після того, як потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 29 жовтня 2021 року незаконно проникли до його житла, пошкодили майно та заволоділи речами. Відомості до ЄРДР про початок кримінального провадження внесено без достатніх на те підстав, за відсутності належного джерела. Так звана «заява-пояснення» потерпілого відібрана неуповноваженою особою, має ознаки різних почерків, не містить дати, підпису та інформації про її реєстрацію. Після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за ч. 1 ст. 125 КК України прокурор ОСОБА_9 винесла незаконну постанову про зміну кваліфікації з ч. 1 ст. 125 на ч. 1 ст. 122 КК України. Постанова прокурора ОСОБА_9 містить ознаки службового підроблення. Інформація про вказану постанову не внесена до ЄРДР. Підозру за ч. 1 ст. 122 КК України прокурор ОСОБА_10 погодив під час перебування у відпустці, з порушенням ст. 37, 277, 278 КПК України. Підозра не була належним чином вручена. Під час вручення підозри до нього було застосоване фізичне насильство та порушено його право на захист. На стадії досудового розслідування у розшук його було оголошено фіктивно. Від органу досудового розслідування він не переховувався. Підтвердження з боку МВС/НПУ про реальне перебування його у розшуку відсутнє. В той період часу він перебував у відрядженні, безперешкодно перетинав кордон України, фактично підтримував зв`язок зі слідством, йому вручались повістки про виклик до слідчого. Слідчі та прокурори у кримінальному провадженні є особисто зацікавленими, здійснювали досудове розслідування упереджено, за наявності конфлікту інтересів. Слідчий мав на меті отримати від нього неправомірну вигоду. 29 жовтня 2021 року тілесні ушкодження, про які зазначено у висновку експерта, потерпілий не отримував. Він потерпілого не бив, натомість той сам підсковзнувся та впав. Поліцейські, які були на місці події, моменту нанесення удару не бачили. Потерпілий і свідок ОСОБА_8 перебувають з ним у неприязних стосунках, є зацікавленими у притягненні його до кримінальної відповідальності, а тому дали завідомо неправдиві показання. Він є шульгою, не міг нанести удар потерпілому правою рукою. Медична доказова база є суперечливою, не доводить ані механізму, ані часу, ані тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень. Просив ухвалити відносно нього виправдувальний вирок на підставі п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також просив постановити окремі ухвали щодо незаконного знищення доказів у справі, службового підроблення, завідомо неправдивого повідомлення про злочин, незаконного кримінального переслідування, невиконання уповноваженими службовими особами вимог ст. 214 КПК України за його повідомленнями про злочини. 
Захисник заперечила проти винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вказала на необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування після повідомлення ОСОБА_3 про підозру. Розшук обвинуваченого на стадії досудового розслідування був фіктивним. Здійснення підозри ОСОБА_3 відбулося з порушенням вимог КПК, а саме без участі захисника та із застосуванням насильства. Обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у ньому неправильно зазначено анкетні дані щодо наявності у обвинуваченого дітей на утриманні. Показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , на яких грунтується обвинувачення та з якими у ОСОБА_3 склалися неприязні відносини, є недостовірними. Інші допитані в судовому засіданні в якості свідків особи не моменту удару. Висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки ґрунтується на діагнозі, зробленому лікарем-урологом. Потерпілий експертом не оглядався. Бланк експертизи не відповідає встановленій формі. Медичні документи потерпілого, на підставі яких проведено експертизу, стороні захисту не відкривались та не були досліджені в судовому засіданні. Перша експертиза не підтвердила факту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Місцем події є квартира обвинуваченого, в яку потерпілий та свідок ОСОБА_8 незаконно проникли. Просила закрити провадження у справі на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, або ухвалити виправдувальний вирок відносно обвинуваченого. 
4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що його сестра ОСОБА_8 є колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_3 . Напередодні події 29.10.2021 сестра йому зателефонувала та попросила допомогти перевезти речі її та дітей з квартири, в якій вони проживали разом з ОСОБА_3 . Повідомила, що ОСОБА_3 її вигнав. 29.10.2021 року близько 11:00 він прибув до квартири за місцем проживання сестри та вони почали пакувати речі. Також сестра запросила вантажників. Коли пакували речі, приїхав наряд поліції та працівники охорони «Шериф». Пізніше приїхав ОСОБА_3 , який почав конфліктувати, ображати та штовхати сестру. Щоб розборонити їх, ОСОБА_7 став між сестрою та ОСОБА_3 і в цей час отримав від останнього два удари по обличчю. Від ударів він впав на коліна, в цей час ОСОБА_3 продовжив бити його по тілу, доки не втрутились поліцейські, які були на місці події. Пізніше приїхала швидка медична допомога. Повідомив, що після вказаного конфлікту перебуває з ОСОБА_3 у неприязних стосунках, останній йому неодноразово телефонував та погрожував. В результаті події йому спричинено майнову та моральну шкоду, яку ОСОБА_3 не відшкодував. До цієї події конфліктів між ними не було. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила, що обвинувачений її колишній чоловік, а потерпілий її брат. 29.10.2021 близько 11:00 вона прибула до квартири за місцем свого проживання, з якої ОСОБА_3 її вигнав, щоб забрати свої речі та речі дітей. За її проханням до квартири зайшов потерпілий щоб допомогти винести речі. Потім до квартири зайшли працівники охоронної фірми «Шериф» та поліцейські, яких викликав обвинувачений. Вона повідомила їм, що з дочкою прописана у квартирі, а тому має право перебувати в ній та забрати речі. Пізніше прибув сам обвинувачений, який почав її ображати та нападати на неї. Потерпілий заступився, став між нею та обвинуваченим, в цей час останній наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя, від чого той впав, а обвинувачений продовжив його бити. Вона викликала швидку медичну допомогу та зателефонувала у поліцію. З обвинуваченим перебуває у неприязних стосунках. 07.10.2021 під час сварки він вигнав її з квартири. 29.10.2021 вона вирішила забрати свої речі та речі дітей. Мала ключі від квартири. Спрацювання охоронної сигналізації не чула. Бачила на обличчі потерпілого кров. У лікарні у потерпілого виявили забиття, синці та перелом носової перегородки.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що працює поліцейським. 29.10.2021 року перебував на службі, отримав виклик щодо незаконного проникнення до житла. Коли прибув на місце події, побачив жінку з потерпілим, які намагалися винести речі з квартири. Також на місці були вантажники, яких найняла жінка, та працівники охоронної фірми «Шериф». Прибувши на місце, було прийнято рішення викликати слідчо-оперативну групу. Пізніше до квартири зайшов обвинувачений, який представився власником квартири, і між сторонами виник конфлікт. Почув крик потерпілого, який кричав що його вдарили. Бачив у потерпілого кров на обличчі. Моменту удару безпосередньо не бачив, поте бачив що обвинувачений в той час перебував біля потерпілого. До приїзду слідчо-оперативної групи сторони було розведено з метою припинення конфлікту. Під час конфлікту жінка намагалась викинути документи з вікна, била посуд. В руці у обвинуваченого був планшет, за допомогою якого він фіксував обставини події. В тамбурі стояв холодильник та коробки з речами, які жінка намагалася винести. На дверях квартири були сліди злому. Після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, жінка надавала йому допомогу, кричала на обвинуваченого навіщо той його вдарив.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що працює поліцейським. 29.10.2021 року перебував на службі, отримав виклик щодо незаконного проникнення до житла. Прибувши на місце, в тамбурі побачив речі та вантажників, які їх виносили. Двері відкрила жінка, яка повідомила, що забирає свої речі з квартири чоловіка, в якій вона раніше жила. Також на місці перебував потерпілий та працівники охоронної фірми «Шериф». Пізніше приїхав обвинувачений та повідомив, що не дозволяє виносити речі. Було прийнято рішення викликати слідчо-оперативну групу. Моменту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень не бачив. Чув шум та звуки конфлікту з квартири. Пізніше приїхали працівники швидкої медичної допомоги. 
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29 жовтня 2021 року потерпілий ОСОБА_7 звернувся з заявою про те, що 29 жовтня 2021 року об 11:30 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження кулаком в область лиця.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 16 грудня 2021 року потерпілий ОСОБА_7 показав механізм нанесення йому удару ОСОБА_3 , а саме кулаком правої руки в ліву частину обличчя, в область щоки та в область носу.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 16 грудня 2021 року свідок ОСОБА_8 відтворила обставини та механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . ОСОБА_3 , а саме два удари кулаком правої руки в область лівої частини обличчя, в щоку та в область носа. 
Відповідно до висновку експерта № 042-11-2022 від 26.01.2022 дані судово-медичного обстеження та наданої медичної документації свідчать про те, що після подій 29.10.2021 у ОСОБА_7 мали місце такі тілесні ушкодження: закрита травма обличчя у вигляді перелому передньо-нижнього відділу лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків, синця на шкірі та червоній каймі верхньої губи зліва з крововиливом на червоній каймі та слизовій верхньої губи зліва; синець в проекції тіла нижньої щелепи зліва в середній третині. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони двократною травмуючою дією тупого (тупих) предмета (предметів), могли утворитись в термін 29.10.2021, не виключено, у спосіб, на який вказують потерпілий ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 16.12.2021 та свідок ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту 16.12.2021. Морфологічні властивості виявленого перелому дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки, так і відновлення її функції буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма обличчя за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції шкіри по місцю утворення синців у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказане ушкодження відноситься до легкого тілесного ушкодження. При цьому не було виявлено достатніх об`єктивних судово-медичних даних (відсутність опису неврологічного статусу та динаміки подальших змін), що у своїй сукупності дозволяє вважати встановлений діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» як необґрунтований.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.09.2022 свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_3 як чоловіка, який 29.10.2021 приблизно об 11:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , сварився та штовхав потерпілого ОСОБА_7 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.09.2022 свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_3 як чоловіка, який 29.10.2021 приблизно об 11:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , під час конфлікту з ОСОБА_7 наніс удар кулаком руки в область обличчя останнього.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 22.09.2022 свідок ОСОБА_11 відтворив обставини та механізм нанесення ОСОБА_3 під час конфлікту з ОСОБА_7 удару останньому кулаком в обличчя. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повідомив, що події кримінального правопорушення не було, ударів в обличчя потерпілому він не наносив, тілесних ушкоджень не спричиняв, кримінальне провадження відносно нього повністю сфабриковане. Свідок ОСОБА_8 є його колишньою цивільною дружиною, вони разом проживали близько десяти років та мають спільних дітей. Потерпілий ОСОБА_7 є її братом. 07.10.2021 у них з колишньою дружиною стався конфлікт, під час якого дружина забрала дітей та зникла з квартири в невідомому напрямку. 08.10.2021 вона шляхом зламу замків проникла до квартири та винесла з неї речі. Не давала йому бачитись з дітьми, вимагала гроші за побачення. Після 08.10.2021 він змінив замки та поставив квартиру на охоронну сигналізацію. 29.10.2021 його не було вдома, близько 11 години спрацювала охоронна сигналізація та він викликав поліцію. Коли приїхав додому, побачив дружину, яка разом з потерплим та вантажниками, шляхом зламу замків проникли у квартиру та виносили з неї майно. Він хотів перешкодити їм, у результаті чого виник конфлікт, під час якого дружина та потерпілий почали ображали його, потерпілий з предметом, схожим на канцелярський ніж, намагався напасти на нього, однак послизнувся та впав. Він потерпілого не бив, лише ухилився від нападу останнього, у результаті чого той впав та міг вдаритись. Дружина почала кричати, звинувачуючи його у побитті брата, зривати штори, бити посуд. Коли приїхали працівники швидкої медичної допомоги, на обличчі у потерпілого видимих ушкоджень, характерних для перелому гайморової пазухи, не було. Він шульга. Під час події в правій руці тримав планшет, яким фільмував обставини, а в лівій телефон і документи. Фізичної можливості нанести потерпілому удар правою рукою у нього не було. У нього з колишньою дружиною та її братом склалися неприязні стосунки, дружина не дає йому можливості бачитись з дітьми, тому є підстави оговорювати його з приводу нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Колишня дружина в силу професії має відношення до медичної сфери, тому могла сприяти підробленню медичних документів на ім`я потерпілого. Станом на 29.10.2021 дружина та старша донька були зареєстровані в квартирі, проте фактично там не проживали. Він є власником квартири і дозволу заходити та виносити з неї речі нікому не давав. Про факт зупинення досудового розслідування та оголошення його в розшук не знав, від органу досудового розслідування не ухилявся. Перебував зі слідчим на зв`язку, отримував від нього повідомлення, безперешкодно виїжджав за межі України у відрядження, що свідчить про фіктивність розшуку. За фактами незаконного проникнення до його житла та викрадення майна звертався до правоохоронних органів, однак належне досудове розслідування з цього приводу не здійснюється, що свідчить про особисту зацікавленість слідчих і прокурорів, їх упередженість у даному кримінальному провадженні та наявність конфлікту інтересів.
Відповідно до долучених стороною захисту скріншотів з відеозапису та фрагменту відеозапису обставин події від 29.10.2021 безпосередньо після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень на місці події перебували обвинувачений, свідок ОСОБА_8 , поліцейські, працівники охоронної фірми та вантажники. При цьому на обличчі потерпілого мали місце тілесні ушкодження, потерпілий сидів на стільці з піднятою до гори головою, просив обвинуваченого не наближатися до нього. Свідок ОСОБА_8 стверджувала, що обвинувачений щойно побив потерпілого. 
Відповідно до наданих представником потерпілого медичних документів 29.11.2021 у період часу з 13:30 по 15:00 потерпілий перебував у КНП «КМКЛ ШМД», де був оглянутий хірургом та у нього виявлено тілесні ушкодження; 01.11.2021 потерпілий отримав консультацію сімейного лікаря у клініці ФОП ОСОБА_13 та йому було видано направлення до лікарів невролога, офтальмолога та травматолога; 03.11.2021 потерпілий був оглянутий лікарем хірургом у медичному центрі «Оксфорд Медікал» та йому поставлено діагноз: перелом передньої стінки гайморової пазухи ліворуч зі зміщенням відломків. 
Дослідивши вказані докази, надавши їм оцінку суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному заподіянні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Доводи обвинуваченого про те, що він не наносив потерпілому ударів, натомість той сам упав, спростовуються показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , протоколами слідчих експериментів, протоколами впізнання, медичними документами на ім`я потерпілого, а також висновком експерта щодо ступнею тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають обґрунтованих сумнівів у їх недостовірності.
Факт неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим і свідком ОСОБА_8 , в даному випадку, не є підставою вважати показання потерпілого і свідка недостовірними, враховуючи, що вони дали показання під присягою та їх показання об`єктивно підтверджуються сукупністю інших зібраних у справі доказів.
Висновок експерта щодо спричинення потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень належним чином обґрунтований та базується переважно на даних медичного огляду потерпілого лікарем хірургом та рентген-діагностики останнього у медичному центрі «Оксфорд Медікал», підстав недовіряти яким у суду немає.
Як стверджує свідок ОСОБА_8 і не оспорюється стороною захисту, ОСОБА_8 тривалий час проживала та на момент вчинення правопорушення була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить обвинуваченому, тобто мала право користуватись вказаною квартирою. Потерпілий зайшов у квартиру за запрошенням своєї сестри ОСОБА_8 щоб допомогти винести її речі. Коли обвинувачений прибув, то потерпілий вже перебував у квартирі. 
Той факт, що обвинувачений не бажав бачити потерпілого у себе в квартирі, не давало йому право в присутності поліцейських та інших осіб застосовувати до потерпілого фізичне насильство та наносити тілесні ушкодження. В даному випадку обвинувачений діяв на ґрунті особистих неприязних відносин, бажаючи своїми діями спричинити тілесні ушкодження потерпілому, а не з метою відвернення протиправного насильницького вторгнення у своє житло.
Посилання обвинуваченого на те, що він шульга та тримав у руці планшет, не позбавляє можливості останнього під час конфлікту нанести тілесні ушкодження потерпілому. 
Доводи обвинуваченого про вчинення потерпілим та свідком ОСОБА_8 крадіжки його речей з квартири мають бути предметом перевірки в іншому кримінальному провадженні, яке здійснюється за заявою обвинуваченого, при цьому не є підставою для виправдання останнього за умисне спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час здійснення досудового розслідування та збирання стороною обвинувачення доказів, в тому числі під час повідомлення ОСОБА_3 про підозру, що мало б наслідком визнання доказів недопустимими судом не встановлено.
Факт перебування прокурора ОСОБА_10 у відпустці під час погодження повідомлення про підозру не тягне за собою наслідків у вигляді недопустимості зібраних під час досудового розслідування доказів та не свідчить про те, що досудове розслідування здійснювалось під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора, який не мав на те законних повноважень. 
Як убачається з матеріалів справи, 08.11.2022 ОСОБА_3 відмовився отримувати копію повідомлення про підозру, що засвідчено підписами понятих, після цього на виклики до слідчого не з`являвся, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, а досудове розслідування було зупинено до його розшуку.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_3 у розшук, спростовуються наявними у матеріалах справи документами, зокрема направленням ОСОБА_3 повісток від 08.11.2022 про виклики до слідчого на 14.11.2022, 16.11.2022, 18.11.2022, рапортом слідчого ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_3 на вказані виклики не з`явився й про поважні причини неявки не повідомив, дорученням слідчого ОСОБА_14 від 25.11.2022 про встановлення місцезнаходження ОСОБА_3 , постановою слідчого ОСОБА_14 від 20.12.2022 про зупинення досудового розслідування та оголошення ОСОБА_3 у розшук, рапортами оперуповноваженого ВКП Голосіївського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_15 від 15.01.2023, 15.02.2023, 15.03.2023 про те, що встановити місцезнаходження ОСОБА_3 не видалось можливим, під час неодноразового відвідування місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчиняв, врученням ОСОБА_3 повісток від 23.02.2023 про виклики до слідчого на 27.02.2023, 28.02.2023, 01.03.2023, рапортом слідчого ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_3 на вказані виклики не з`явився й про поважні причини неявки не повідомив, рапортом оперуповноваженого ВКП Голосіївського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_15 від 10.04.2023 про встановлення ОСОБА_3 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , постановою слідчого ОСОБА_14 від 10.04.2023 про відновлення досудового розслідування, клопотанням слідчого ОСОБА_14 від 10.04.2023 року про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києві від 18.04.2023 про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Телефонна переписка ОСОБА_3 зі слідчим у період перебування у розшуку та невнесення відомостей про розшук до бази МВС/НПУ, не спростовує факту неявки ОСОБА_3 на виклики слідчого без поважних причин та не свідчить про те, що слідчому було відомо місцезнаходження підозрюваного і він міг вчиняти за його участю процесуальні дії.
Доводи сторони захисту про закінчення строків досудового розслідування після повідомлення ОСОБА_3 про підозру, на стадії підготовчого судового провадження вже були предметом перевірки суду і судом прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України. За результатами дослідження на стадії судового розгляду зібраних у межах кримінального провадження доказів підстав для зміни вказаного рішення суд не вбачає.
Судом не встановлено обставин, які би свідчили про особисту заінтересованість слідчих і прокурорів в результатах кримінального провадження, викликали обґрунтовані сумніви у неупередженості та були підставою для їх відводу від участі у даному кримінальному провадженні. При цьому посилання обвинуваченого, як на підставу для відводу, на звернення до правоохоронних органів з заявами про вчинення слідчими і прокурорами злочинів, суд вважає зловживанням процесуальним правом на відвід, штучним створенням конфлікту інтересів з метою усунення від участі у ньому «процесуально незручних» учасників з боку сторони обвинувачення та затягування кримінального провадження. 
Доводи обвинуваченого про застосування відносно нього фізичного насильства 08.11.2022 під час намагання вручити письмове повідомлення про підозру, а також про мету слідчого отримати від нього неправомірну вигоду, належать до предмету перевірки в межах інших кримінальних проваджень за заявами обвинуваченого, при цьому не впливають на доведеність винуватості останнього в умисному заподіянні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 122 КК України.
Враховуючи викладене, підстави для ухвалення виправдувального вироку у даному кримінальному провадженні відсутні. Також суд не вбачає підстав для задоволення заяв обвинуваченого про постановлення у межах кримінального провадження окремих ухвал.  
5.Мотиви зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В ході судового розгляду підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не встановлено.
6.Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
7.Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.
Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, котрий до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, при цьому вину не визнав, належних висновків для себе не зробив, перед потерпілим не вибачився, не намагався примиритися з ним, заподіяну потерпілому шкоду не відшкодував.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі, яке слід відбувати реально.
Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи відношення обвинуваченого до вчиненого, його негативне ставлення до потерпілого, процесуальну поведінку під час здійснення кримінального провадження, направлену на уникнення відповідальності за вчинене, призначення більш м`якого за видом покарання у виді виправних робіт або звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, в даному випадку, не сприятиме меті покарання та виправленню винного.  
8.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.
Потерпілим ОСОБА_7 у межах кримінального провадження пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого, в якому потерпілий просив стягнути з обвинуваченого на його користь заподіяну кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі 2506,7 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та 30 000 грн витрат на правову допомогу.
Майнову шкоду потерпілий обґрунтував понесенням витрат на медичне обстеження та придбання ліків, на підтвердження чого долучив відповідні чеки. 
Моральну шкоду обґрунтував зміною звичайного способу життя у зв`язку з отриманою травмою, відсутністю можливості повноцінно працювати та проводити дозвілля. Через травми, необхідність лікуватись, він був змушений скасувати робочі відрядження, особисті зустрічі, через що втратив дохід у вигляді премій за результати роботи. Був обмежений проводити вільний час зі своєю донькою. Змушений був працювати відділено. Тривалий час не міг нормально дихати, був позбавлений повноцінного сну.
Витрати на правову допомогу обґрунтував необхідністю оплати послуг адвоката. 
В судовому засіданні представник потерпілого просив задовольнити цивільний позов. 
Обвинувачений заперечив проти його задоволення. 
Вивчивши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення учасників, суд керується наступним. 
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Враховуючи, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілий отримав тілесні ушкодження та поніс документально підтверджені витрати на лікування, тому в частині стягнення з обвинуваченого майнової шкоди цивільний позов підлягає задоволенню. 
Надаючи оцінку розміру заподіяної потерпілому моральної шкоди, суд керується приписами ст. 23 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи викладене, при стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 25 000 грн пропорційно спричиненим потерпілому фізичним і душевним стражданням, шкоди його здоров`ю з урахуванням обставин вчинення даного кримінального правопорушення, ступеня винуватості обвинуваченого у його вчиненні, а також вимог розумності і справедливості.
Всупереч приписам ст. 124 КПК України заявлений потерпілий розмір процесуальних витрат на суму 30 000 грн документально не підтверджений, тому у задоволенні цивільного позову у цій частині слід відмовити. 
9.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. 
Речові докази відсутні. 
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Підстав для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає. 
Керуючись статтями 124, 129, 368, 370, 371, 374, 376, 615 КПК України, суд
ухвалив:
Визнати  ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. 
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі після набрання вироком законної сили.
Цивільний позов потерпілого задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 2 506,7 грн в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 25 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 2 344 грн.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження. 

Суддя       ОСОБА_1