КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 359/13071/25
Суддя в суді першої інстанції: Вознюк С.М. 
Провадження № 33/824/1229/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 )за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 та ст. 173 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення:
- за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік;
- за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 грн;
- за ст.173 КУпАП у виді штрафу в розмірі 7 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 119, 00 грн.
Відповідно до частини другої ст. 36 КУпАП шляхом накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн, що слід стягнути на користь Держави України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір в розмірі 605, 60 грн (а.с. 51-55).
Не погодившись з вказаною постановою, 03 лютого 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Голоденко В.В. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив поновити строки на апеляційне оскарження постанови, постанову скасувати в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 72-79).
В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначав, що вперше апеляційну скаргу на оскаржувану постанову було подано в строк, але без долученого договору на правову допомогу. Виправивши вказаний недолік, подано апеляційну скаргу вдруге (а.с. 77-79).
Щодо оскаржуваної постанови апелянт зазначав, що оскаржувана постанова прийнята з порушення вимог чинного законодавства України, при цьому, судом не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для вирішення спору, неправильно та неповно досліджено докази, а також невірно застосовано норми матеріального права.
Вказував, що жодними належними доказами факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не доведено, тому виключається правова підстава складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 77-79).
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком. ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом 23 лютого 2026 року був сповіщений на зазначену ним поштову адресу та повідомленням 11 лютого 2026 року його захисника - адвоката Голоденко В.В. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. 23 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Голоденко В.В. подав письмову заяву в якій підтримав доводи апеляційної скарги, справу просив розглянути за його відсутності. Прокурор був повідомлений встановленим порядком, до суду не прибув причини неявки не повідомив, проте неявка прокурора за чинним законодавством України не перешкоджає розглядові адміністративної справи (а.с. 91-99). 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
У справі GORYACHYY v. Ukraine (№ 43925/18 рішення в цій справі ухвалене Комітетом 24 лютого 2022 року, оприлюднене 15 вересня 2022 року та є остаточним), ЄСПЛ зауважив, що згідно з національним законодавством апеляційний суд мав обов`язок повідомити заявника про майбутню апеляцію та запропонувати йому викласти свої доводи. На відміну від багатьох інших справ, розглянутих ЄСПЛ, де у відповідних матеріалах не було доказів того, що належна кореспонденція була надіслана заявникам (див., наприклад, «Стрижак проти України», № 72269/01, § 39, 8 листопада 2005 року; Hudakova and Others v. Slovakia, №23083/05, §§ 30-32, 27 квітня 2010 року; і Лазаренко та інші, згадане вище, §§ 36 і 43), у цій справі докази, надані сторонами, показали, що 4 квітня 2016 року апеляційний суд справді надіслав заявнику рекомендованим листом повідомлення про апеляційну скаргу відповідача. Отже, виявляється, що національний суд належним чином дотримався вимоги, встановленої національним процесуальним законодавством.
ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи (див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/98, вересня 2001 року).
Інакше кажучи, органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви заявника про те, що його права за пунктом 1 статті 6 Конвенції були порушені (див. Yeremeyev v. Ukraine, (dec.) [Committee], № 64766/12, §§ 31 і 32, 26 березня року, та Sydorenko v. Ukraine (dec.) [Committee], №73193/12, § 32, 18 лютого 2021 року).
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
З огляду на наведене, положення ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність перешкод для апеляційного перегляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови.
З метою реалізації права на апеляційне оскарження, в тому числі у випадку неотримання повного тексту судового рішення у строк, який би дозволяв своєчасно подати апеляційну скаргу, частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлена можливість поновлення строку на апеляційне оскарження. Так, у вказаній частині статті зазначено, що у разі пропущення особою десятиденного строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення суд може поновити його за відповідним клопотанням апелянта.
Як вбачається з матеріалів справи, вперше з апеляційною скаргою на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Голоденко В.В. звернувся 31 грудня 2025 року (а.с. 57-66).
Проте постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2026 року апеляційну скаргу було повернуто, оскільки не надано належних доказів на підтвердження повноважень захисника (а.с. 70).
З даною апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - адвокат Голоденко В.В. звернувся 03 лютого 2026 року.
Враховуючи, що вперше апеляційну скаргу на оскаржувану постанову було подано в межах десятиденного строку з дня винесення постанови, апеляційний суд дійшов висновку, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження постанови з поважних причин, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Також згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Крім того, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги та встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.
Наявні в матеріалах справи докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, тому відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 498852 від 31.10.2025 року, 31.10.2025 року о 00 год. 10 хв. у місті Бориспіль Київської області по вул. Київський Шлях, 87, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія проведено у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, за результатами якого зафіксовано 2,07 проміле алкоголю, водій порушив вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2).
Протокол про адміністративне правопорушення також підписаний поліцейським, який його склав та своїм підписом підтвердив, що ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.
Пунктом 2.9а ПДР України передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2025 року о 00 год. 10 хв. у місті Бориспіль Київської області по вул. Київський Шлях, 87, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом, не впевнився у безпечності такого маневру та не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, унаслідок чого допустив наїзд на припаркований транспортний засіб «Opel Omega», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 2).
Відтак, факт керування транспортним засобом підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 498660 (а.с. 2), за яким ОСОБА_1 постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апелянтом не оскаржувалась постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, 31 жовтня 2025 року працівники поліції, приїхавши на складення адміністративних матеріалів щодо вказаної ДТП, перевіривши документи та поспілкувавшись з водієм ОСОБА_1 , виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою, порушував громадський порядок та поводився агресивно. До ОСОБА_1 було застосовано адміністративне затримання із застосуванням спеціальних засобів та доставлено до Бориспільського районного управління поліції, де проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного пристрою «Драгер». Результат тесту 2,07 проміле (а.с. 14).
Згідно з наявним в матеріалах справи результатом тесту «Драгер» показник алкоголю в крові ОСОБА_1 становив 2,07 проміле, про що також складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 7-8). 
Згідно з п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, що факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не доведено, не заслуговують на увагу.
Сукупність наявних у справі доказів дає підстави для висновку, що вказані докази беззаперечно доводять те, що ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Поновити строк ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 )за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець