Справа № 463/4699/25
Провадження № 2/463/301/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого - судді Нора Н.В. 
при секретарі – Заверуха О.Б.
позивача – ОСОБА_1 
представника відповідача Засєдко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові справу за позовомОСОБА_1 до Львівського міського комунального  підприємства «Львівводоканал» про зобов’язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди - 

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача з позовом в якому просить суд зобов?язати керівників ЛМКП "Львівводоканал" припинити їх незаконні дії, або їх очевидні зловживання монопольним становищем по вимаганню коштів при відсутності перевірки та контролю за лічильниками води і відсутності надуманих абонентських послуг. Визнати право ОСОБА_1 згідно показників лічильника води законно оплачувати одержану кількість води і водовідведення. Визнати, що питання правильного тлумачення Постанови КМУ № 85 від 2.02.2022р вже визначеного ст.20 Закону України "Про захист прав споживачів", що Постанови КМУ не можуть суперечити Законам України "Про житлово - комунальні послуги" і "Про захист прав споживачів". Визнати, що вимагання квитанціями з позивача в сумі 5531 грн, 97 коп. без перевірки показників лічильника води, без укладеного Договору і без реального надання абонетських послуг є незаконними діями ЛМКП "Львівводоканал". Визначити скільки позивач має сплатити за спожиту воду та водовідведення. Стягнути моральну шкоду.
Позовні вимоги мотивує тим що відбулось порушення права споживача оплачувати реально отримані послуги і право на законні договірні відносини, та визнати судом право споживача централізованого постачання питної води на оплату згідно показників лічильника питної води за спожиту питну воду і за централізоване водовідведення без інших незаконних вимог. Зазначає що укладеного договору із ЛМКП "Львівводоканал" не має та умисно неправильно тлумачать Постанову КМУ N? 85 від 2.02.2022р, бо підробляються незаконні квитанції ЛМКП "Львівводоканал" щоб вимагати кошти всупереч показників Лічильника води. Звертає увагу, що нормами Закону України "Про захист прав споживачів" заборонена нечесна оманна підприємницька діяльність та несправедливі договори є недійсними. Саме при таких умисно підроблених квитанцій боргів, то Договір ніби – то приєднання є оманним і несправедливим договором, що дозволено оскаржувати, або відмовлятись від укладання оманного договору. 
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву який мотивує наступним. Вважає позов безпідставним та таким що не підлягає до задоволення, зокрема зазначила, що Зазначила, що договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з моменту його розміщення на офіційному вебсайті ЛМКП "Львівводоканал" власники/співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з ЛМКП "Львівводоканал". Договір розміщено на офіційному вебсайті ЛМКП "Львівводоканал" (виконавця послуг централізованого водопостачання Ta централізованого водовідведення) https://lvivvodokanal.com.uaу вільному доступі. З огляду на те, що цей Договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг. Зазначила, що позивач як індивідуальний споживач, який проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , який фактично користується послугами, і не вчинив дій щодо відключення (відмови) від централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, вважається таким, що ознайомлений, погоджується та приєднується до умов Договору. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Позивач користується послугами ЛМКП "Львівводоканал" і згідно ст. 68 Житлового Кодексу України та ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги (в тому числі за послуги водопостачання та водовідведення) у встановлений термін. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Окрім того, 16 травня2024 контролером ЛМКП "Львівводоканал" проведено обстеження водопровідної та каналізаційної мережі у квартирі АДРЕСА_1 . В результаті цього обстеження складено Акт № 1008021 за підписом контролера ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 , яким зафіксовано показник приладу розподільного обліку (квартирного лічильника) із показником 678, а також позивача ОСОБА_1 повідомлено про обов`язок споживача послуг водопостачання та водовідведення подавати показник лічильника щомісяця у ЛМКГ "Львівводоканал".
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, просить такі задоволити.
Представник відповідача Засєдко М.В. в судовому засіданні проти задоволення позовної вимоги заперечила, з підстав викладених у відзиві, просить в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.09.2025 року у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Львівського міського комунального  підприємства «Львівводоканал» про зобов’язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2025 року підготовче провадження у справі за позовомОСОБА_1 до Львівського міського комунального  підприємства «Львівводоканал» про зобов’язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди про визнання права власності закрито та призначено до судового розгляду.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено 27.04.2023 року суддею Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2022 року в справі № 464/1537/22 за заявою Львівського міського комунального підприємства «ЛЬВІВВОДОКАНАЛ» про видачу судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 3210 грн. 70 коп. та 248 грн. 10 коп. судових витрат по сплаті судового збору – скасовано.
16 травня2024 контролером ЛМКП "Львівводоканал" проведено обстеження водопровідної та каналізаційної мережі у квартирі АДРЕСА_1 . В результаті цього обстеження складено Акт № 1008021 за підписом контролера ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 , яким зафіксовано показник приладу розподільного обліку (квартирного лічильника) із показником 678, а також позивача ОСОБА_1 повідомлено про обов`язок споживача послуг водопостачання та водовідведення подавати показник лічильника щомісяця у ЛМКГ "Львівводоканал".
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно достатті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямовані, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, законодавець установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Відповідно до ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно із ч.4 ст.633 цієї ж норми ( на яку покликається позивач) підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).
Суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачем таких послуг, оскільки сам ОСОБА_1 покликається на необхідність визнання його права споживача послуг водопостачання.
Так, спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно із статтею 6 Закону Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Перелік житлово-комунальних послуг визначений статтею 5 цього ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема житлові послуги -послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Індивідуальний споживач, зокрема зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 Закону).
Схожі за змістом норми містились і у ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року з подальшими змінами), який втратив чинність 01.05.2019, на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII в редакції від 02.04.2020, який чинний на даний час.
Суд виходить виходить з того, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору про надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №216/5756/15-ц.
Зазначений підхід у відповідних правовідносинах та праворозуміння послідовно підтримане касаційною інстанцією впродовж тривалого часу, відтак є обов`язковим до врахування судами нижчих інстанцій.
У статті 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
В свою чергу, будь які докази на підтвердження того, що позивач не отримував послуг від ЛМКП «Львівводоканал» чи отримував такі неналежної якості, у матеріалах справи відсутні.
При цьому, відповідно до ч. 7ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносини) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із ч. 1ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Отже, за змістом даних норм, відповідь особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повинен бути повним і беззастережним. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
За загальним правилом мовчання не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
Так, згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму вчинення правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
В свою чергу, за ч. 3ст. 205 ЦК України мовчання, як форма вираження волі сторони до вчинення правочину, може мати місце у випадках, встановлених договором або законом.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1 і 5 ч. 3 ст. 20 Закону).
Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.
Суд зазначає, що відповідно до положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 № 85), статей 633 та 634 Цивільного Кодексу України Львівське міське комунальне підприємство "Львівводоканал" розмістило публічну пропозицію (оферту) про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - Договір) для споживачів - власників (співвласників, користувачів) житлових та нежитлових приміщень в житловому будинку (багатоквартирному або індивідуальному), інших об`єктів нерухомого майна або водопостачання та/або водовідведення в житловому будинку, приєднаних до внутрішньобудинкових мереж, які отримують послуги для задоволення власних потреб, а також для забезпечення господарських, технологічних (власних) потреб багатоквартирного будинку в цілому.
Зокрема, договір розміщено на офіційному вебсайті ЛМКП "Львівводоканал" (виконавця Послуг централізованого водопостачання тa централізованого водовідведення) https://lvivvodokanal.com.uaу вільному доступі.
Договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з моменту його розміщення на офіційному вебсайті ЛМКП "Львівводоканал" власники/співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з ЛМКП "Львівводоканал".
Таким чином суд приходить до висновку, що послуги з водопостачання та водовідведення у квартиру позивача надаються, оскільки згідно акту №1008021 від 16.05.2024, прилад обліку встановлений у квартирі належно обліковує водопостачання та водовідведення, на підставі встановлених вказаним актом показників здійснено корегування позивачу плати за надані послуги шляхом їх зменшення, відтак, позивач, який фактично користується послугами, і не вчинив дій щодо відключення (відмови) від централізованого водопостачання централізованого водовідведення, вважається таким, що ознайомлений, погоджується та приєднався до умов договору.
Відповідно до ч. 1ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.
Згідно із ч. 4ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).
Відповідно до ч. 6 ст. 27 вказаного Закону у разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях ( у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Таким чином, споживач може уникнути заборгованості у разі ненадання, надання в не повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг.
Разом з цим, і такі акти-претензії у матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених сторонами обгрунтувань, та наданих доказів, які містять матеріали справи, а також практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, правозастосовного до спірних правовідносин законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані та в задоволенні позову слід відмовити.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимог зобов’язання до вчинення дій, у задоволенні якої відмовлено, тому задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди також не підлягає.
Керуючись ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

в задоволенні позовуОСОБА_1 до Львівського міського комунального  підприємства «Львівводоканал» про зобов’язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя      Нор Н.В.