Справа № 931/759/24 	Головуючий у 1 інстанції: Масляна С. В. 	
Провадження № 22-ц/802/246/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Фруктекспол» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Фруктекспол» на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПП «Фруктекспол» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди. 
Позов мотивує тим, що вона на підставі державного акту на право приватної власності є власником двох земельних ділянок, що знаходяться на території Марковичівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області, а саме: площею 1,5925 га, кадастровий номер 0722484200:03:000:1517, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; площею 2,5108 га, кадастровий номер 0722484200:03:000:1518, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що нещодавно їй стало відомо про те, що належні їй земельні ділянки використовуються ПП «Фруктекспол» без її згоди та дозволу. Відповідач користується її земельними ділянками на підставі договору оренди землі від 01.11.2014 року, додаткового договору до договору оренди № б/н від 01.09.2023 року та договору оренди від 01.11.2014 року, додаткового договору до договору оренди № б/н від 01.09.2023 року, державна реєстрація права оренди здійснена 16.04.2024 року державним реєстратором виконавчого комітету Павлівської сільської ради Волинської області Петрицькою С.П. Стверджує, що вказані договори оренди земельних ділянок з відповідачем вона не укладала і не підписувала, істотних умов оренди не погоджувала. Договори оренди не є укладеними, тому користування відповідачем ділянками та державна реєстрація права оренди на підставі вищевказаних договорів порушує її право на користування та розпорядження належними їй земельними ділянками. Зазначає, що у зв`язку з цим вона змушена звертатися до суду за захистом свого права власності на земельні ділянки.
Просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 1,5925 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722484200:03:000:1517, що знаходиться на території Марковичівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області шляхом її повернення ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки, яка була проведена державним реєстратором Петрицькою С.П., виконавчий комітет Павлівської сільської ради Волинської області, номер запису: 54588031, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72620242 від 16.04.2024 року; усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 2,5108 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0722484200:03:000:1518, що знаходиться на території Марковичівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області шляхом її повернення ОСОБА_1 та скасувати державну реєстрацію права оренди даної земельної ділянки, яка була проведена державним реєстратором Петрицькою С.П., виконавчий комітет Павлівської сільської ради Волинської області, номер запису: 54587091, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72619076 від 16.04.2024 року; судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Локачинського районного суду Волинського області від 28 листопада 2025 року позов задоволено.
Ухвалено зобов`язати ПП «Фруктекспол» усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй на праві власності земельними ділянками: кадастровий номер 0722484200:03:000:1517, площею 1,5925 га; кадастровий номер 0722484200:03:000:1518, площею 2,5108 га, що знаходяться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Марковичівська сільська рада Локачинського району).
Зобов`язано ПП «Фруктекспол» повернуто ОСОБА_1 належні їй земельні ділянки: кадастровий номер 0722484200:03:000:1517, площею 1,5925 га; кадастровий номер 0722484200:03:000:1518, площею 2,5108 га, що знаходяться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Марковичівська сільська рада Локачинського району).
Скасовано державну реєстрацію права оренди земельних ділянок: кадастровий номер 722484200:03:000:1517, площею 1,5925 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Марковичівська сільська рада Локачинського району), яка була проведена державним реєстратором Петрицькою Софією Петрівною, Виконавчий комітет Павлівської сільської ради Волинської області, номер запису 54588031, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72620242 від 16.04.2024 року; кадастровий номер 0722484200:03:000:1518, площею 2,5108 га, що знаходиться на території Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області (колишня Марковичівська сільська рада Локачинського району), яка була проведена державним реєстратором Петрицькою С.П., Виконавчий комітет Павлівської сільської ради Волинської області, номер запису 54587091, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72619076 від 16.04.2024 року.
Не погоджуючись з зазначеними рішеннями суду, ПП «Фруктекспол» подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 12 лютого 2026 року, тобто, дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок, що знаходяться на території Марковичівської сільської ради Володимирського (колишнього Локачинського) району Волинської області, а саме: площею 1,5925 га, кадастровий номер 0722484200:03:000:1517 та площею 2,5108 га, кадастровий номер 0722484200:03:000:1518, цільове призначення земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ № 8858, виданим на підставі розпорядження Локачинської РДА від 04.02.2005 року № 19, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 6, 7, 7 зворот).
Відповідно до копії договору оренди землі б/н від 01.11.2014 року ОСОБА_1 передала в оренду ПП "Фруктекспол" належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 0722484200:03:000:1517, площею 1,5925 га, що знаходиться на території Марковичівської сільської ради Локачинського району Волинської області, терміном на 10 років (а.с. 90-93).
Згідно з копією додаткового договору від 01.09.2023 до договору оренди землі від 01.11.2014 року ОСОБА_1 та ПП "Фруктекспол" домовилися внести зміни та викласти п.8 договору оренди землі (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0722484200:03:000:1517, площею 1,5925 га) в новій редакції, згідно з якою договір укладено на строк 20 (двадцять) років, договір втрачає чинність з 03.12.2034 року (а.с. 89).
Відповідно до копії договору оренди землі б/н від 01.11.2014 року ОСОБА_1 передала в оренду ПП "Фруктекспол" належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 0722484200:03:000:1518, площею 2,5108 га, що знаходиться на території Марковичівської сільської ради Локачинського району Волинської області, терміном на 10 років (а.с. 95-98).
Згідно з копією додаткового договору від 01.09.2023 до договору оренди землі від 01.11.2014 року ОСОБА_1 та ПП "Фруктекспол" домовилися внести зміни та викласти п.8 договору оренди землі (щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0722484200:03:000:1518, площею 2,5108 га) в новій редакції, згідно з якою договір укладено на строк 20 (двадцять) років, договір втрачає чинність з 08.12.2034 року (а.с. 94).
З копії реєстраційної справи вбачається, що на підставі заяви уповноваженої особи ПП "Фруктекспол" - Веремчук Р.В. від 12.04.2024 року та додаткового договору до договору оренди землі від 01.09.2023 року державним реєстратором С.Петрицькою прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 72619076 від 16.04.2024 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0722484200:03:000:1518; на підставі заяви уповноваженої особи ПП "Фруктекспол" - Веремчук Р.В. від 12.04.2024 року та додаткового договору до договору оренди землі від 01.09.2023 року державним реєстратором С.Петрицькою прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 72620242 від 16.04.2024 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0722484200:03:000:1517 (а.с.52-60).
З наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 394244405 від 10.09.2024 року, встановлено, що власником земельної ділянки, кадастровий номер 0722484200:03:000:1517, площею 1,5925 га є ОСОБА_1 , а також, що у Державному реєстрі речових прав наявний запис № 54588031 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0722484200:03:000:1517, внесений державним реєстратором виконавчого комітету Павлівської сільської ради Волинської області Петрицькою С. П., дата та час державної реєстрації - 03.12.2014, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72620242 від 16.04.2024 року, для прийняття якого було подано додатковий договір до договору оренди землі від 01.09.2023 року, серія та номер: б/н, строк – 20 років, 1 міс., 2дн., дата закінчення дії: 03.12.2034, з правом пролонгації, орендар - ПП «Фруктекспол», орендодавець – ОСОБА_1 (а.с. 7 зворот).
З наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 394244405 від 10.09.2024 року, встановлено, що власником земельної ділянки, кадастровий номер 0722484200:03:000:1518, площею 2,5108 га є ОСОБА_1 , а також, що у Державному реєстрі речових прав наявний запис № 54587091 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0722484200:03:000:1518, внесений державним реєстратором виконавчого комітету Павлівської сільської ради Волинської області Петрицькою Софією Петрівною, дата та час державної реєстрації - 08.12.2014, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72619076 від 16.04.2024 року, для прийняття якого було подано додатковий договір до договору оренди землі від 01.09.2023 року, серія та номер: б/н, строк – 20 років, 1 міс., 7 дн., дата закінчення дії: 08.12.2034, з правом пролонгації, орендар - ПП «Фруктекспол», орендодавець – ОСОБА_1 (а.с. 7).
Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 16.06.2025 року № 1629 підпис від імені ОСОБА_1 в графі: «Орендодавець» на додатковому договорі до договору оренди землі від 01.11.2014 року, укладений 01.09.2023 року, б/н, щодо земельної ділянки площею 1,5925 га кадастровий номер 0722484200:03:000:1517 виконаний не ОСОБА_1 особою; підпис від імені ОСОБА_1 в графі: «Орендодавець» на додатковому договорі до договору оренди землі від 01.11.2014 року, укладений 01.09.2023 року, б/н, щодо земельної ділянки площею 2,5108 га кадастровий номер 0722484200:03:000:1518 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.127-136).
Під час експертизи досліджувались лише додаткові договори, оригінали яких були подані. В зв`язку з неможливістю надання для проведення експертизи оригіналів договорів оренди землі від 01.11.2014 року, про що вказано в заяві представника відповідача від 14.03.2025 року, такі договори не досліджувались експертом (а.с. 131).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що належні їй земельні ділянки використовуються ПП «Фруктекспол» без її згоди та дозволу. Відповідач користується її земельними ділянками на підставі договору оренди землі від 01.11.2014 року, додаткового договору до договору оренди № б/н від 01.09.2023 року та договору оренди від 01.11.2014 року, додаткового договору до договору оренди № б/н від 01.09.2023 року, державна реєстрація права оренди здійснена 16.04.2024 року державним реєстратором виконавчого комітету Павлівської сільської ради Волинської області Петрицькою С.П., які вона не підписувала. Оскільки на думку позивача договори оренди не є укладеними, тому користування відповідачем ділянками та державна реєстрація права оренди на підставі вищевказаних договорів порушує її право на користування та розпорядження належними їй земельними ділянками. 
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22, провадження № 61-5252сво23).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 ЦК України, згідно з якими власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які порушують його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У силу пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність віднесені до основних засад цивільного законодавства.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.
Негаторний позов це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правоможностей користування і розпоряджання майном.
Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Цивільні відносини ґрунтуються на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто дії учасників цих відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів інших суб`єктів цивільного права. Такі дії не можуть порушувати права та завдавати шкоди іншим особам.
Відповідно до статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах
(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями частини першої статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України «Про оренду землі».
Статтею 13 цього Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (стаття 15 Закону «Про оренду землі»).
Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Із положень частини першої статті 4, частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» убачається, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.
У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.
Цивільне законодавство встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами. Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.
Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.
Право оренди це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування майном. Відносини, пов`язані з орендою землі, здійснюються на договірних засадах.
За своєю правовою природою договір оренди землі є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої орендодавець зобов`язується передати орендареві земельну ділянку у строкове володіння та користування, а орендар, у свою чергу, зобов`язується використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням для особистої мети та вносити орендодавцеві плату за землю (орендну плату).
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
За загальним правилом договір оренди землі є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а саме з моменту підписання ними договору. Разом із тим, якщо інше не передбачено умовами договору, цей договір набирає чинності з часу державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), сформульовано правовий висновок про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Якщо сторони не досягли згоди з істотних умов договору оренди землі, то такий договір є неукладеним, тобто такий, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
У постанові від 27 листопада 2024 року в справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) Велика Палата Верховного Суду констатувала, що відсутність підпису (чи його підроблення) сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення свідчить про неукладеність такого правочину. Тобто йдеться не про дефект волевиявлення сторони, а про його цілковиту відсутність. Таким чином, неукладеність договору у зв`язку з недотриманням встановленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину будь-якого волевиявлення на його укладення, тобто якщо особа фактично не є учасником договірних правовідносин, про що, зокрема, може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсутності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього неспростування цієї презумпції свідчить про неукладеність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним на підставі вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів (щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину) або ж їх відновлювати.
Крім того, як Верховний Суд, так і Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертали увагу на те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінка, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц, провадження № 14-175цс20 та інші).
У даній справі за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 16.06.2025 року № 1629 судом встановлено, що позивач не підписувала додаткових договорів від 01.09.2023 року до договорів оренди землі від 01.11.2014 року, тобто волю на вчинення спірних правочинів позивачка не виявляла, що підтверджується висновком експерта від 16.06.2025 року № 1629. Під час експертизи досліджувались лише додаткові договори, оригінали яких були подані. В зв`язку з неможливістю надання для проведення експертизи оригіналів договорів оренди землі від 01.11.2014 року, про що вказано в заяві представника відповідача від 14.03.2025 року, такі договори не досліджувались експертом і експертиза щодо них не проводилась (а.с. 131).
Ненадання відповідачем оригіналу договору оренди, існування якого заперечує позивач, підтверджує відсутність такого договору, оскільки це відповідає положенням частини четвертої статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Такі висновки сформульовано Верховним судом в постанові від 7 січня 2022 року (справа № 687/358/20).
Таким чином, судом першої інстанції правильно було встановлено, що належні позивачу земельні ділянки фактично використовуються відповідачем на даний час на підставі додаткових договорів до договорів оренди землі, які позивач не підписувала та істотних умов яких вона не погоджувала.
Відповідачем не спростована презумпція неукладеності додаткових договорів до договорів оренди землі у даній справі, суду не надано і до матеріалів справи не долучено жодних доказів на підтвердження того факту, що позивачка отримувала від відповідача орендну плату за землю, а також не долучено і не заявлялось клопотання про долучення актів приймання - передачі земельних ділянок, які, як стверджує представник відповідача, підписала позивач.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач отримувала оренду плату від відповідача на виконання договорів оренди земельних ділянок, що підтверджує фактичне виконання сторонами оспорюваних договорів, є бездоказовими. 
Ні в суді першої інстанції, ні до апеляційної скарги не було долучено доказів сплати та отримання орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому є безпідставними покликання скаржника на практику Верховного Суду, а саме висновків, викладених у постанові від 17.09.2025 року в справі № 676/8831/23 про те, що якщо наймодавець (орендодавець) не підписував договір оренди земельної ділянки, але підписав акт прийому-передачі земельної ділянки та отримує плату за користування земельною ділянкою (орендну плату) від наймача (орендаря), то за такого випадку визнання відсутнім права оренди та повернення земельної ділянки не може бути застосованим. Це зумовлено тим, що поведінка орендодавця суперечить його попередній поведінці (підписання акта прийому-передачі земельної ділянки та отримання плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісною.
Безпідставними є доводи відповідача про те, що почеркознавча експертиза проведена з численними порушеннями.
Висновок судової експертизи у цій справі проведений атестованим судовим експертом, яка має відповідну освіту, необхідну для проведення такої експертизи, при цьому висновок експертизи відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків.
Враховуючи зазначене, встановивши, що належні позивачу земельні ділянки знаходяться в користуванні відповідача на підставі договорів оренди землі та додаткових договорів до договорів оренди землі, які ОСОБА_1 не підписувала, доказів фактичного виконання договору сторонами суду не надано, а отже, відсутні підстави вважати, що такі договори є укладеними, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність усунення перешкод позивачу у користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення, відповідно до вимог статті 391 ЦК України, та скасування державної реєстрації права оренди для реального відновлення порушеного права позивача.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм правильну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи наведені на обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки їх спростування наведене апеляційним судом в даній постанові.
Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд першої інстанції надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фруктекспол» залишити без задоволення.
Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 28 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: