КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 378/686/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4772/2026 	Головуючий у суді першої інстанції - Бондаренко О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Пузіним Денисом Миколайовичем, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики №1461582 від 22.02.2021 у розмірі 26659,85 грн, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 22.02.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 1461582, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9500,00 грн, на строк - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). У договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. 
Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. 
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 9500,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , а відповідач у свою чергу належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути із відповідача.
26.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу №2610 від 26.10.2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1461582 від 22.02.2021. 
03.04.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1461582 від 22.02.2021.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2025 позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики № 1461582 від 22.02.2021 у розмірі 26659,85 грн. 85 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати за професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн, всього 5922,40 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги дійсність укладення, ідентифікації відповідача та підписання ним кредитного договору, зазначаючи при цьому, що в матеріалах справи відсутня копія договору № 1461582 від 22.02.2021.
Вказує, шо в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б перерахування коштів відповідачу від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за кредитних договором № 1461582 від 22.02.2021.
Також, посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачем повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором відповідно до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021, а також відсутній договір факторингу № 030423-ФК.
Вважає, що судом першої інстанції було порушено процесуальний порядок витребування доказів, оскільки клопотання позивача про витребування інформації з банку не було виділено в окреме провадження та не розглянуто у порядку ст. 293 ЦПК України.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 20.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
24.03.2026 до Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції було встановлено, що 22.02.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №1461582, який підписаний електронним цифровим підписом позичальника, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 Договору, визначені основні умови договору: сума позики - 9500,00 грн, строк позики - 30 днів, дата повернення позики (останній день) - 24.03.2021, процентна ставка (фіксована) базова - 1,99% в день, знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) - 0,69% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 251,85%, орієнтовна загальна вартість позики - 11488,50 грн.
Відповідно до п. 3 Договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Відповідно до п. 4.2 Договору, підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents license//, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі.
Відповідно до п. 10 Договору, інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною Договору та які містяться в матеріалах справи.
Згідно довідки ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», клієнта - ОСОБА_1 , з яким укладено договір позики №1461582 від 22.02.2021, ідентифіковано товариством (одноразовий ідентифікатор g3kxEcMSeM) та здійснено акцепт договору 22.02.2021.
При цьому, договір позики №1461582 від 22.02.2021 був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (g3kxEcMSeM).
З огляду на викладене, судом першої інстанції було встановлено, що факт підписання договору позики №1461582 від 22.02.2021 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора ОСОБА_1 є доведеним, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування вказаних обставин до суду не надано.
При цьому судом встановлено, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за договором позики № 1461582 від 22.02.2021 виконало в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок № НОМЕР_1 відповідача, ОСОБА_1 , позику у розмірі 9500,00 грн., що підтверджується довідкою товариства, копією платіжної інструкції від 22.02.2021, а також випискою по картковому рахунку відповідача та інформацією, наданою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».
Поряд з наведеним, судом установлено, що 26.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» укладено договір факторингу № 2610, відповідно до якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у реєстрі заборгованостей.
Відповідно до п. 5.2. Договору, перехід від Клієнта до Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підписуються в день укладення цього договору.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру заборгованостей (в паперовому та електронному вигляді) за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021, клієнт ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав, а фактор ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» прийняв реєстр заборгованостей, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимог №2 від 26.10.2021 до договору факторингу №2610 від 26.10.2021, від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 1461582 від 22.02.2021 на загальну суму 28415,45 грн.
Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період з січня 2021 року по грудень 2022 року, за 2023 рік, за договором факторингу № 2610 від 26.10.2021, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» здійснило оплату ціни продажу за договором факторингу.
03.04.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у реєстрі заборгованостей.
Відповідно до п. 5.2. Договору, перехід від Клієнта до Фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому передачі Реєстру Заборгованостей, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Підписані сторонами Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору. Акти прийому-передачі Реєстру Заборгованостей підписуються в день укладення цього договору.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру заборгованостей (в паперовому та електронному вигляді) за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, клієнт ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» передав, а фактор ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» прийняв реєстр заборгованостей, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги.
Відповідно до реєстру заборгованостей від 03.04.2023 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором позики №1461582 від 22.02.2021 на загальну суму 28415,45 грн.
Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період з 03.04.2023 по 01.11.2024 за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» здійснило оплату ціни продажу за право вимоги за договором факторингу.
Суд першої інстанції встановивши, що позивачем свої зобов`язання за договором було виконано в повному обсязі, про що надані належні, достатні, достовірні та допустимі докази, однак, відповідач, всупереч умовам договору позики, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними, натомість відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У цій справі, судом першої інстанції встановлено, що договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора g3kxEcMSeM.
У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти факту укладення договору позики, посилається на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази ідентифікації відповідача, як позичальника, при укладенні договору.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В той же час, заперечуючи проти укладення договору, відповідачем не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок.
При цьому, слід врахувати, що у відповідності до положень правил надання грошових коштів у позику, перед отримання коштів у позику, позичальник проходить реєстрацію на сайті, де створює особистий кабінет, зазначаючи особисті дані, які у подальшому використовуються для укладення договору.
Як убачається з договору позики № 1461582 від 22.02.2021, позичальником було надано реквізити для укладення договору, а також інформацію про рахунок, на який слід зарахувати позику (а.с 14 - зворотній бік).
Таким чином, доводи апелянта про те, що позивачем не було надано доказів ідентифікації відповідача та підписання ним кредитного договору, а також про те, що в матеріалах справи відсутня копія договору № 1461582 від 22.02.2021, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи належними та достатніми доказами, які містять у собі відомості, які стосуються предмета доказування.
Водночас, слід зауважити, що ОСОБА_1 не спростовано інформацію про те, що такі відомості відповідачу не належать. Разом з цим, ОСОБА_1 не доведено, що номер мобільного телефону та адреса електронної пошти, із використанням яких здійснювалося підписання договору, в момент укладення договору, йому не належали та використовувалися іншою особою без його відома. 
На заслуговують на увагу також твердження апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження видачі позики, оскільки в матеріалах справи наявна виписка по рахунку ОСОБА_1 , надана АТ «Універсал Банк», а також відповідь банку, в яких містяться відомості про відкриті рахунки, зокрема № НОМЕР_1 , а також інформація про зарахування коштів 22.02.2021 у розмірі 9500 грн. (а.с. 130-133).
Водночас, ОСОБА_1 не доведено, що такий рахунок в АТ «Універсал Банк» йому не належить, а кошти зараховані на такий рахунок ним не використовувалися.
У цій частині помилковими є посилання апелянта щодо порушення судом першої інстанції порядку витребування доказів у справі, оскільки клопотання позивача про витребування інформації з банку не було виділено в окреме провадження та не розглянуто у порядку ст. 293 ЦПК України, зважаючи на наступне.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Убачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою, в якій заявив клопотання про витребування в АТ «Універсал Банк» інформації щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку № НОМЕР_1 , а також виписку по зазначеному рахунку за період з 22.02.2021 по 25.02.2021.
Задовольняючи клопотання про витребування доказів, про що судом першої інстанції постановлено ухвалу від 11.09.2025, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені до витребування докази мають значення для встановлення усіх обставин справи та прийняття обґрунтованого рішення, втім можуть бути надані лише на вимогу суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій у цій частині, оскільки заявлені до витребування докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, яка позивачем, у інший спосіб надана не може бути, тому суд дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення клопотання позивача про витребування доказів.
Дійсно, відповідно до статті 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта.
Згідно частини першої статті 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.
Відповідно до статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.
Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.
Таким чином, не було порушено судом першої інстанції процесуальний порядок витребування доказів, оскільки за обґрунтованим клопотанням позивача, суд витребував докази, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому, АТ «Універсал Банк» було надано ті докази, які були витребувані судом.
Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на те, що, суд, витребовуючи докази з банківської установи, не виділив ініційоване позивачем питання в окреме провадження, з огляду на те, що позивач звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, а не із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю в порядку глави 12 розділу 4 ЦПК України. 
Також, не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено факт відступлення права вимоги, з огляду на те, що наявні в матеріалах справи позивачем копії договорів та додатки до них, а також витяги з реєстру боржників, підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договором позики.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За таких обставин, факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Тотожні правові висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц.
Разом з цим, безпідставними є аргументи про те, що в матеріалах справи відсутній договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, укладений між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», оскільки зазначений договір міститься в матеріалах справи та підтверджує факт переходу права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за договором позики, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 39 зворотній бік - 43).
Колегією суддів також було досліджено наявні в матеріалах справи докази, у розрізі доводів апеляційної скарги, які є належними, достатніми, достовірними та допустимими, які містять інформацію щодо предмета доказування та сумніву в апеляційного суду не виключають, відтак колегією суддів не вбачається необхідності для витребування у позивача оригіналів письмових доказів для їх огляду під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди апелянта з такими висновками, які узгоджуються з вимогами закону і з якими у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Пузіним Денисом Миколайовичем - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова