ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1285/26 Справа № 203/1881/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс»
на додаткове рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року у складі судді Колесніченко О.В.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Солвентіс» відмовлено.
Додатковим рішенням Центрального районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року стягнуто з ТОВ «Солвентіс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. 
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення з ТОВ «Солвентіс» понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, співмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу з ціною позову, з урахуванням клопотання позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та наявністю підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи, предметом позову та вартості фактично наданої правничої допомоги.
Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «Солвентіс» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просило скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат у визначеному розмірі, заявлені витрати на правничу допомогу є не співмірними та не відповідають критеріям розумності. Вказує, що суду не надано доказів здійснення оплати правничої допомоги, а тому відсутні підстави для їх стягнення й положеннями ЦПК не передбачено стягнення витрат на правничу допомогу, які не сплачені замовником.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що 20 серпня 2025 року ОСОБА_2 адвокат Гусакової О.Б. звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі, оскільки під час ухвалення рішення суду розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, судом не проводилось. 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду першої інстанції надано договір про надання правової допомоги від 04 квітня 2025 року, відповідно до умов якого вартість послуг, обумовлених даним договором складається з: 1000,00 грн. – надання консультацій, 5000,00 грн. – аналіз/вивчення матеріалів справи, 7000,00 грн. – складання відзиву, 1500,00 грн. – складання клопотання про витребування доказів, 1500,00 грн. – інші процесуальні заяви, клопотання, 5000,00 грн. – підготовка до участі у судових засіданнях з вивченням матеріалів справи – 5000,00 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3585 від 25 січня 2018 року, ордер серії АЕ № 1375573, що згенерований на підставі договору про надання правової допомоги від 04 квітня 2025 року, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 18 серпня 2025 року, складеного між адвокатом Гусаковою О.Б. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, відповідно до якого, адвокатом Гусаковою О.Ю. були проведені роботи (надані такі послуги) в суді першої інстанції – Центральному районному суді міста Дніпра по справі № 203/1881/25: первинне консультування клієнта щодо його порушених прав – 1000,00 грн., аналіз/вивчення матеріалів справи – 5000,00 грн., складання відзиву на позовну заяву – 7000,00 грн., складання заперечення на клопотання позивача – 1500,00 грн., складання процесуальних заяв – 1500,00 грн., участь у судових засіданнях у справі (3 засідання х 5000,00 грн.) – 15000 грн., загальна вартість виконаних робіт на суму 31000,00 грн. 
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Відповідно до вимог ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 у справі № 607/4341/20 (провадження №61-18451св20) вказано, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), які також узгоджуються з висновками, викладеними Верховним Судом у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо).
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок про те, що згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Колегія суддів звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності – чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання – чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.
Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції виходив із того, що наявні у матеріалах справи та надані суду документи, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу з іншої сторони, однак заявлений розмір не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи складність справи та обсяг наданих послуг, тривалість судових засідань, критерій реальності адвокатських витрат, розумність розміру витрат, а також беручи до уваги клопотання скаржника про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що витрати відповідача на оплату послуг адвоката у сумі 31000,00 грн. є завищеними, у зв`язку з чим, необхідно зменшити їх розмір до 8000,00 грн., що буде відповідати критеріям розумності та виваженості таких витрат.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання професійної правничої допомоги, виходячи з конкретних обставин справи та результату її розгляду, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку визначивши витрати на професійну правничу допомогу саме у розмірі 8000,00 грн.
Посилання скаржника на недоведеність заявленого розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, й судом було враховано заяву позивача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу при визначені розміру таких витрат.
Аргументи апеляційної скарги про те, що суду не надано доказів здійснення оплати правничої допомоги, а тому відсутні підстави для їх стягнення й вимогами ЦПК не передбачено стягнення витрат на правничу допомогу, які не сплачені замовником, є безпідставними, оскільки витрати на професійну правничу допомогу, в разі підтвердження обсягу наданих, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду, в апеляційній скарзі не наведено, а тому додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И А Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Центрального районного суду міста Дніпра від 24 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2026 року.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна