ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34662/25	
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 в адміністративній справі №160/34662/25 (головуючий суддя першої інстанції Турлакова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)", в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" щодо не нарахування та виплати індексації-різниці за період з 01.03.2018 року по 31.05.2025 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078;
- зобов`язати Держану установу "Дніпровська виправна колонія (№89)" нарахувати і виплатити індексацію-різницю за період з 01.03.2018 року по 31.05.2025 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" в частині позовних вимог щодо не нарахування та невиплати індексації-різниці за період з 19.07.2022 року по 31.05.2025 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 повернуто позивачеві.
Позивачем подана апеляційна скарга, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ч. 2 ст.312 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Як свідчать матеріали справи, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року позовна заява була залишена без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви у зазначений судом строк, шляхом подання до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску в частині вимог з 19.07.2022 по 31.05.2025.
Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 08.12.2025 подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначено, що на день звільнення позивач не отримувала будь-якого письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. Тому з метою отримання інформації щодо нарахування та виплату індексації, позивач звернулась із заявами для відповідача. За результатами розгляду заяви отримано відповідь від 30.10.2025. Позивач вважає, що початок відліку трьох місячного строку для звернення до суду з даним позовом саме з дати отримання відповіді відповідача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" в частині позовних вимог щодо не нарахування та невиплати індексації-різниці за період з 19.07.2022 року по 31.05.2025 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 повернуто позивачеві, де зазначив, що позивач не навів поважних причин, які йому перешкоджали звернутися з позовом протягом трьох місяців з моменту звільнення з Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)", а саме у період після 26.05.2025 по 26.08.2025 року.
Повертаючи позовну заяву в частині позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
Колегія суддів зазначає наступне.
На час виникнення спірних правовідносин стаття 233 КЗпП України діяла у новій редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, і передбачала, що Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
На час звільнення позивача з військової служби трудове законодавство України установлювало тримісячний строк для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах, зокрема, про виплату всіх сум, які належать працівникові при звільненні.
З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду здійснила перегляд судового рішення у справі № 460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року).
У зазначеній постанові Судова палата, серед іншого, сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, і виснувала, що до позовних вимог, які стосуються періоду, який починається з 19 липня 2022 року застосуванню підлягають положення статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX.
Судова палата зазначила, що основним орієнтиром, який дозволив би однозначно визначати момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на виплату належного йому розміру грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат.
Чинне законодавство не передбачає форми документа, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат, а також способу його доведення військовослужбовцю. Водночас такими документами можуть бути розрахункові листи, відомості про нараховане і виплачене грошове забезпечення, фінансові повідомлення або інші документи, які б розкривали зміст виплати грошового забезпечення (складові, їх розміри, утримання), які роботодавець зобов`язаний надати під час виплати грошового забезпечення та з яких працівник (військовослужбовець) може об`єктивно встановити розмір виплаченої йому суми, її складові та можливу неповноту виплат.
Саме з моменту ознайомлення з відповідним документом у військовослужбовця виникає реальна можливість і об`єктивна необхідність оцінити правильність здійснених нарахувань, виявити допущені порушення, що і буде усвідомленим сприйняттям особи наявності/відсутності порушеного права щодо належних виплат.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Спеціальне законодавство не встановлює обов`язку роботодавця інформувати військовослужбовця про суму нарахованого та виплаченого грошового забезпечення з розшифруванням за видами виплат. Саме тому, з огляду на відсутність такого регулювання у спеціальних нормах, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи загального трудового законодавства, які покладають на роботодавця відповідний обов`язок.
Положення статті 110 КЗпП України передбачають, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Обумовлений приписами цієї статті обов`язок роботодавця забезпечує працівнику визначеність у нарахованих і виплачених сумах та, у разі виникнення спірних ситуацій, сприяє своєчасному захисту його трудових прав.
Таким чином, для встановлення дат, з якими частина друга статті 233 КЗпП України пов`язує початок обчислення строку звернення до суду з відповідним позовом, суд повинен з`ясувати, чи виконав відповідач передбачений статтею 110 КЗпП України обов`язок щодо позивача (якщо так, то в якій формі), та коли позивач набув документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум грошового забезпечення за кожен місяць зазначених періодів. Крім того, для обрахунку передбаченого частиною другою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду, суд повинен встановити дату одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2025 року у справі № 460/7194/24.
Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом та, як наслідок, повернення позовної заяви.
Керуючись ст. ст. 315, 320, 321, 322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 в адміністративній справі №160/34662/25 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Дніпровська виправна колонія (№89)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко