Єдиний унікальний номер 341/22/26 
Номер провадження 2-а/341/2/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року       місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі 
головуючого судді    Аннишина С.І.,
за участю секретаря судового засідання    Рарик В.С.,
позивача        ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:
До Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до управління патрульної поліції в Тернопільської області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Просить скасувати постанову від 01 грудня 2025 року про накладення адміністративного стягнення, винесену лейтенантом поліції Луциком В.В.
В обґрунтування позову посилається на те, що інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області лейтенантом поліції Луциком Валентином Володимировичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6259380 від 01.12.2025 відносно ОСОБА_1 за частиною 4 статті 126 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 20400,00 грн.
Зокрема, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що він 01.12.2025 о 15 год. 22 хв. на дорозі М30 191 км керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування Івано-Франківським апеляційним судом терміном на 1 рік, чим порушив пункт 2.l а ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 4 статті 126 КУпАП.
Позивач вважає таку постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною та просить скасувати, оскільки він у момент керування транспортним засобом перебував у стані крайньої необхідності. Так, він є єдиним сином у батьків, його батько помер. 01.12.2025 він зателефонував до матері, та дізнався, що вона перебуває у тяжкому стані внаслідок емоційно-психологічного виснаження та зловживання алкоголю, що потребувало термінової госпіталізації. А тому, він приїхав до її місця проживання та відвіз матір до лікарні. Іншого виходу, ніж особисто відвезти матері до лікарні у нього не було. Тому, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, діючи в стані крайньої необхідності через стан матері, він змушений був сідати за кермо. 
На підставі наведеного, просить визнати протиправною та скасувати постанову Інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПІІ в Тернопільській області лейтенанта поліції Луцика Валентина Володимировича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ЕНА №6259380 від 01.12.2025. відносно 
ОСОБА_1 за за частиною 4 статті 126 КУпАП 
Ухвалою суду від 12 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою суду від 21 січня 2026 року поновлено строк на оскарження постанови від 01 грудня 2025 року про накладення адміністративного стягнення та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) осіб.
30.01.2025 від Управління патрульної поліції в Тернопільської області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Так, під час встановлення та перевірки обставин справи було виявлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобам постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 березня 2025 року у справі №344/21272/24 строком на дванадцять місяців. Щодо тверджень позивача, що він діяв в стані крайньої необхідності, то з огляду відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що позивачем на місці розгляду адміністративної справи жодного разу не було повідомлено, що його мамі погано, чи що він поспішає. До того ж, жодних пояснень з приводу того, що він діє в стані крайньої необхідності, позивач на місці розгляду адміністративної справи не надавав. Натомість, з огляду з відеозаписів видно, що позивач перебував у веселому, спокійному стані під час розгляду справи відносно нього, а також факт позбавлення ним права керування транспортними засобами йому був відомий, про що він повідомив працівнику поліцію, що зафіксовано відеозаписом. У задоволенні позову просить відмовити, оскільки враховуючи вищевикладене, матеріалами справи спростовується твердження позивача, що він діяв в стані крайньої необхідності.
Враховуючи наведене, оскільки відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції підтверджують обставини оскаржуваної постанови, а постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 05.03.2025 у справі № 344/21272/24 є в загальному доступі та позивач з нею ознайомлений, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
Інших процесуальних дій не вчинялось.
В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що 01 грудня 2025 року він зателефонував до своєї матері — ОСОБА_4 , яка проживає у місті Городок Хмельницької області, тоді як сам він проживає у місті Івано-Франківськ. Під час телефонної розмови він зрозумів, що його мати перебуває у тяжкому стані внаслідок тривалого зловживання алкоголем та психоемоційного виснаження, що потребувало термінової госпіталізації. Однак, викликати карету швидкої медичної допомоги вона відмовилась. Одразу після телефонної розмови він з дружиною вирушив до місця проживання матері. Після прибуття до місця проживання матері він посадив її у свій транспортний засіб та разом із дружиною вирушив до міста Івано-Франківська з метою її госпіталізації. Транспортним засобом керувала його дружина. Однак, через складні погодні умови, зокрема сильний дощ, на одному з перехресть сталась аварійна ситуація, учасником якої вони були. Вона налякалась і не хотіла далі їхати, бо боялась Перебуваючи у стані значного психоемоційного напруження у зв`язку з тяжким станом матері, та аварійною ситуацією, яка сталась за їх участі, позивач вирішив сам сісти за кермо транспортного засобу, щоб якнайшвидше доставити матір до лікарні в місті Івано-Франківську. Однак, на перетині кордону між Івано-Франківською та Хмельницькою областями його було зупинено працівниками поліції, які склали постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без відповідного права керування. Не заперечуючи факту керування транспортним засобом, будучи при цьому позбавленим права на керування таким, позивач просить суд скасувати зазначену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП та закрити провадження у справі, оскільки він діяв у стані крайньої необхідності, що було зумовлено тяжким станом здоров`я його матері та необхідністю її термінової госпіталізації.
Допитана в судовому засіданні свідок - ОСОБА_5 , є дружиною ОСОБА_1 , стосовно події, яка сталася 01 грудня 2025 року, надала свідчення, відповідно до яких під час телефонної розмови чоловіка з матір`ю 01.12.2025 він зрозумів, що мати перебуває у важкому стані внаслідок алкогольного сп`яніння, однак вона відмовилася викликати швидку медичну допомогу. У зв`язку з цим вона з чоловіком вирішили поїхати до матері та привезти її до міста Івано-Франківська для госпіталізації до лікарні. Оскільки чоловік позбавлений права керування транспортними засобами, автомобілем у напрямку м. Городок керувала вона. Після того, як вони приїхали до матері, забрали її та вирушили у зворотньому напрямку до міста Івано-Франківськ. На одному з перехресть через погодні дорожні умови (падав рясний дощ) сталась аварійна ситуація, учасником якої вони були. Через це вона дуже перелякалась і не могла їхати далі. У зв`язку з цим чоловік вирішив сам сісти за кермо транспортного засобу. Однак, згодом їх зупинили на блокпості, після чого вона знову пересіла за кермо, і вони продовжили рух до міста Івано-Франківська. Приблизно о 20-й годині вони прибули до психоневрологічної лікарні, де оформили матір на лікування. Свідок також пояснила, що має посвідчення водія, отримане у 2009 році, однак фактичного досвіду керування транспортними засобами майже не має, оскільки рідко сідає за кермо. Саме через недостатній досвід керування, за її словами, і сталася ситуація, під час якої було створено аварійну обстановку, а тому її чоловік пересів за кермо.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. 
01 грудня 2025 року о 15 год 22 хв на дорозі МЗО 191км ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування Івано-Франківським апеляційним судом терміном 1 рік, чим порушив вимоги пункту 2.1.а ПДР, внаслідок чого інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області лейтенантом поліції Луциком Валентином Володимировичем 01.12.2025 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6259380 (а.с.5).
Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 05.03.2025 залишено без змін постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, якою накладено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.38-41).
Згідно з свідоцтвом про народження серії від 22.06.1991 серії НОМЕР_1 батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_4 (а.с. 19).
Відповідно до свідоцтва про смерть від 30.11.2020 серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).
Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного та стаціонарного хворого №96873225 від 01.12.2025, виданою комунальним некомерційним підприємством «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради», ОСОБА_4 до приймального відділення звернулася у супроводі сина - ОСОБА_1 , зі скаргами на нудоту, головний біль та дискомфорт. Алкоголізувалася протягом місяця на тлі психоемоційного перенапруження. При поступленні стан тяжкий. Госпіталізована у відділення комор бідних станів №9. Період перебування у стаціонарі з 01.12.2025 до 15.12.2025. (а.с.6).
В судовому засіданні досліджено відеозапис із нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 знав про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами. Також на відеозаписі чутно, що ОСОБА_1 намагався пояснити працівнику поліції, про те, що в салоні його мати, яку треба везти в лікарню, тому він змушений сісти за кермо, на що інспектор відповів, що це його особисте. З відеозапису вбачається, що на момент зупинки автомобіля в салоні також перебувала дружина позивача. 
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Згідно з пунктом 2.1. а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно частини 4 статті 126 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами
Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (постанова Верховного Суду від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17).
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6259380 від 01.12.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 20 400,00 грн.
Разом з тим, під час судового розгляду встановлено, що 01 грудня 2025 року ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_5 вирушили до міста Городок Хмельницької області, щоб забрати матір позивача до міста Івано-Франківськ для госпіталізації, оскільки така перебувала у тяжкому стані, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторно хворого №9687/25 від 01.12.2025 про госпіталізацію ОСОБА_4 . Під час руху у зворотньому напрямку до міста Івано-Франківська у зв`язку зі складними погодними умовами, за участю автомобіля під керуванням дружини позивача на одному з перехресть створено аварійну ситуацію, унаслідок чого остання злякалася та не могла надалі безпечно керувати транспортним засобом. За таких обставин, зважаючи на тяжкий стан матері та необхідність її якнайшвидшого доставлення до медичного закладу, ОСОБА_1 змушений був сам сісти за кермо транспортного засобу.
Матеріалами справи підтверджується, що після доставлення матері до медичного закладу вона була госпіталізована, у тяжкому стані.
Із дослідженого в судовому засіданні відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, встановлено, що позивач намагався пояснити причину керування ним автомобілем.
Аналізуючи наведені обставини та твердження ОСОБА_1 щодо наявності крайньої необхідності, суд виходить з того, що згідно з статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.
Такими чином, оцінюючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, однак вони були зумовлені необхідністю усунення реальної та безпосередньої небезпеки для здоров`я його матері, яка перебувала у тяжкому стані та потребувала невідкладної медичної допомоги. Суд також бере до уваги, що транспортним засобом спочатку керувала особа, яка має право керування, однак через складні дорожні умови вона не змогла безпечно продовжувати рух. А тому за даних обставин позивач не мав реальної можливості усунути зазначену небезпеку іншим способом, окрім як самостійно керувати транспортним засобом з метою якнайшвидшого доставлення матері до лікарні.
Суд також враховує, що дії позивача не були спрямовані на заподіяння шкоди охоронюваним законом інтересам, а навпаки — були вчинені з метою захисту життя та здоров`я іншої особи. Таким чином, шкоди будь-яким державним, громадським чи приватним інтересам такими діями завдано не було, тоді як їх вчинення було необхідним для усунення небезпеки для здоров`я матері позивача.
За таких обставин суд дійшов висновку про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6259380 від 01.12.2025 відносно ОСОБА_1 , за частиною 4 статті 126 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, вимога позивача в частині визнання протиправною постанови серії ЕНА №6259380 від 01.12.2025 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Так, частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Отже, нормами КАС України у даному випадку не передбачено право суду на визнання або не визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними. Крім того, суд зазначає, що ці дії охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відносяться до процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому окремому розгляду не підлягають. У зв`язку з чим, в частині визнання постанови протиправною слід відмовити.
За таких обставин суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та на підставі пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України скасовує рішення суб`єкта владних повноважень і закриває справу про адміністративне правопорушення.
Керуючись статтями 5, 72, 77, 79, 159, 241-246, 250, 251, 255, 286, 293 КАС України, суд
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6259380 від 01.12.2025 відносно ОСОБА_1 , за частиною 4 статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20400 гривень 00 копійок,  а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільської області, місцезнаходження юридичної особи: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003, код ЄДРПОУ 40108646.

  Суддя	Святослав АННИШИН