Справа № 369/9413/24
Провадження № 2/369/1467/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2026 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
за участю секретаря Мельник А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/9413/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 4390043, відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 28 жовтня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених пунктами 1.5-1.7. Кредитного договору.
Як зазначає представник позивача, ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит на потрібну суму, а останній зі свого боку не виконував належним чином зобов`язання за вказаним договором, чим порушив його умови та норми чинного законодавства.
13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
Так, зважаючи на викладене, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача, заборгованість якого за Договором про споживчий кредит № 4390043 станом на 10 травня 2024 року становить 62 440,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 52 140,00 грн. – заборгованість за процентами, 300,00 грн. - заборгованість за комісією.
Таким чином, позивач зазначає що відповідач має непогашену заборгованість перед ним та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року у загальному розмірі 62 440,00 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000,00 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 червня 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками у справі не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. 
У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що 28 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 4390043 (індивідуальна частина), який складається з договору про споживчий кредит, графіку платежів за договором та паспорта споживчого кредиту, які було підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором J50830.
Відповідно до умов Договору про споживчий кредит, сума кредиту становить 10 000,00 грн, кредит надається загальним строком на 30 днів з 28 вересня 2021 року (п.1.2, 1.3), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 28 жовтня 2021 року (п.1.4 Договору), тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього Договору (п. 1.7. Договору).
Відповідно до п. 1.5 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 11 440,00 грн.
Згідно п. 1.5.1 Договору, комісія за надання кредиту складає 300 грн, яка нараховується за ставкою 3,00% від суми кредиту одноразово.
Згідно п. 1.5.2 Договору, проценти за користування кредитом складають 1 140,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,38 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6 Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п.2.1. Договору, кредитну кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно з п.2.2.1 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2. Договору, в один з термінів (дат) вказаних в п.1.4. у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6. Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.
Відповідно до п.2.2.2 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.
Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 4390043 від 28 вересня 2021 року містить графік платежів, відповідно до якого встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Загальна вартість кредиту за розрахунковий період складає 11 440,00 грн.
Позивачем надано Паспорт споживчого кредиту № 4390043 від 28 вересня 2021 року, в якому зазначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо.
Платіжним дорученням № 57413581 від 28 вересня 2021 року підтверджено перерахування коштів у сумі 10 000,00 грн. на рахунок ОСОБА_1 згідно договору № 4390043.
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 укладено договір № 4390043 від 28 вересня 2021 року за допомогою одноразового ідентифікатора J50830.
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором № 4390043 від 28 вересня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 складає 62 440,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 31 140,00 грн. – заборгованість за процентами; 300,00 грн. - заборгованість за комісією.
З виписки за договором № б/н за період 28 вересня 2021 року по 28 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн, якими він користувався протягом усього строку кредитування.
Відповідно до п.3.2.6 договору Товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника.
13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79, підписані Акт приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу № 13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року та Акт приймання-передавання Реєстру Боржників за Договором факторингу № 13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року, відповідно до яких ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників.
З реєстру боржників до договору факторингу № 13-01/2022-79 від 13 січня 2022 року вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року, укладеним із ОСОБА_1 , дата закінчення договору - 28 жовтня 2021 року, сума виданого кредиту – 10 000,00 грн, заборгованість за тілом кредиту – 10 000,00 грн, заборгованість за процентами – 31 140,00 грн, заборгованість по комісії – 300,00 грн., загальна сума заборгованості за кредитом – 41 440,00 грн.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, відповідно до яких ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
З реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» відступлено право вимоги за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року, укладеним із ОСОБА_1 , заборгованість за основним зобов`язанням – 10 000,00 грн, заборгованість за процентами – 52 140,00 грн, заборгованість по комісії – 300,00 грн., загальна сума заборгованості за кредитом – 62 440,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року, станом на 10 травня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 62 440,00 грн., яка складається з: 10 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 52 140,00 грн. – заборгованість за процентами, 300,00 грн. - заборгованість за комісією.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 
Також, ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано.
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, до позивача перейшли права первісного кредитора за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови.
У справі, що розглядається строк дії договору і строк кредитування є відмінним.
Відповідно до п. 1.3 Договору строк дії договору кредиту становить 30 днів з 28 вересня 2021 року.
Строк дії договору складає період, що обчислюється з моменту його укладання і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Строк, на який надається кредит (строк кредитування) визначений п.1.3. договору період часу, протягом його позичальник може правомірно користуватися кредитом, який може бути пролонговано на пільгових умовах та на стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.).
Відповідно до п. 2.3.1.1 Договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику. Можливі періоди продовження: 3 дні, 7 днів та 15 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору (тобто 0,38 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом).
Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгацій на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 Договору (тобто 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом).
Як убачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись із позовними вимогами, надав до суду виписку з особового рахунку за Договору про надання споживчого кредиту № 4390043 від 28 вересня 2021 року, в якому до 28 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» нараховувало проценти за пільговою ставкою 0.38% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Нарахування стандартної процентної ставки у розмірі 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом пролонгованого стандартного періоду, передбачено після спливу вказаного пільгового періоду, тобто поза межами строку кредитування.
Таким чином нарахування процентів за стандартною процентною ставкою після 28 жовтня 2021 року є неправомірним.
Відповідно до п. 2.2.3 Договору встановлено, що якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгацій на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 Договору. 
Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.3.1 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений п. 1.3 договору строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що підвищені проценти за користування кредитними коштами в договорі визначаються як стандартна процентна ставка (п. 1.6 договору), однак очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів після 28 жовтня 2021 року.
В даному випадку права позивача можуть бути захищені шляхом застосування механізму, визначеного ст. 625 ЦК України, вимог про що останній не заявляв.
Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі договору про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 11 440,00 грн, з яких: 10 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1 440,00 грн. – заборгованість за процентами, оскільки вказаний розмір заборгованості погоджений сторонами кредитного договору.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 300,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту складає 300 грн, яка нараховується за ставкою 3,00% від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 2.2.1. договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.3. Договору, в один з термінів (дат) вказаних в п.1.4. у випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.
Згідно Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною, сторони погодили, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 300,00 грн.
У той же час, оскільки позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні положень чинного законодавства України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату на користь кредитодавця комісії за надання кредиту є нікчемними, а тому, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року у загальному розмірі 11 440,00 грн, з яких: 10 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1 440,00 грн. – заборгованість за процентами, в іншій частині позовних вимог суд відмовляє.
Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положення ч. 5 ст. 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи, не надходило. 
Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ТОВ «Коллект Центр» надавало Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі Договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс». 
На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено наступні документи: копію Договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс»; копію Прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», затвердженого Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року; Заявку на надання юридичної допомоги № 442 від 26 квітня 2024 року на загальну суму послуг у розмірі 17 000,00 грн.; витяг з Акту № 3 про надання юридичної допомоги від 03 квітня 2024 року на загальну суму послуг у розмірі 17 000,00 грн. та копію платіжної інструкції № 0433380000 від 10 травня 2024 року про перерахування ТОВ «Коллект Центр» на користь АО «Лігал Ассістанс» грошових коштів у розмірі 68 000,00 грн. (призначення платежу: Надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 01.01.2023 року про надання правової допомоги).
Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 18,3% від ціни позову, з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 554,12 грн (3 028 * 18,3% : 100% = 554,12).
Керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4390043 від 28 вересня 2021 року у загальному розмірі 11 440 (одинадцять тисяч чотириста сорок) грн 00 коп, з яких: 10 000,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1 440,00 грн. – заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 554 (п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 12 коп.
У задоволенні решти позовних вимог, – відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Інформація про позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306. 
Інформація про відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя         Інна ФІНАГЕЄВА