Справа № 289/306/26
Номер провадження 1-кп/289/125/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025060670000219 від 26.11.2025 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Межирічка Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, працюючого пожежним-рятувальником 35 державної пожежно-рятувальної частини (м. Буча), не одруженого, утриманців не має, інвалідності не має, раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.10.2021 по справі №289/1773/21, яка набрала законної сили 25.10.2021, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та судом до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Після цього, ОСОБА_4 , постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 19.12.2024 по справі №289/2310/24, яка набрала законної сили 30.12.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та судом до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Також, ОСОБА_4 01.09.2025 притягувався до адміністративної відповідальності поліцейськими за ч. 4 ст. 126 КУпАП, та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн.
Крім цього ОСОБА_4 постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 19.11.2025 по справі №289/1631/25, яка набрала законної сили 02.12.2025, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та судом до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки без оплатного вилучення транспортного засобу.
В подальшому, ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, діючи умисно, достовірно, знаючи про наявність вказаних вище постанов Радомишльського районного суду Житомирської області, будучи ознайомленим з ними, з метою невиконання вказаних постанов суду щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, умисно не виконав вказані вищи постанови суду, що набрали законної сили за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, умисно, з метою невиконання вказаних вище постанов Радомишльського районного суду Житомирської області щодо позбавлення його права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість їх виконати, 26.11.2025 року близько 14 години 17 хвилин, рухався по АДРЕСА_3 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки «Ford Escort» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вказаний день час та місці був зупинений поліцейськими СРПП ВП №2 ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме порушення правил дорожнього руху, згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП.
В подальшому, поліцейським СРПП ВП №2 ЖРУП №2 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 на місці зупинки відносно ОСОБА_4 винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Таким чином, своїми умисним діями, ОСОБА_4 умисно не виконав постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 19.12.2024 по справі №289/2310/24 та постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 19.11.2025 по справі №289/1631/25.
Обвинувачений  ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю та під час допиту підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, вказані вище. Зазначив, що шкодує за вчинене та щиро кається, протиправні дії в подальшому не збирається вчиняти так як зробив відповідні висновки.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.
Особа, яку позбавлено права керування транспортними засобами, зобов'язаний утриматися від керування транспортними засобами протягом визначеного судом строку. Позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 464/4690/20 від 08.02.2023, подібний висновок зроблено Верховним Судом у справі № 685/1196/23 від 27.01.2025.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст.129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.
Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 рішеннями суду був позбавлений права керувати транспортними засобами, проте, незважаючи на це знову керував транспортним засобом, вкотре допустивши порушення Правил безпеки дорожнього руху, за що 26.11.2025 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого  ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрали законної сили.
Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, за яких характеризується позитивно; офіційно працевлаштований пожежним-рятувальником 35 державної пожежно-рятувальної частини (м. Буча); не одружений, утриманців не має, інвалідності не має.
В суді, як і на досудовому слідстві, ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення беззастережно визнав, надав детальні покази щодо вчиненого кримінального правопорушення, чим активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, щиро розкаявся, що на підставі ст. 66 КК України судом визнається пом`якшуючими покарання обставинами.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено. 
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. 
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).
Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, а у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
За таких обставин, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення вперше, при альтернативності санкції вказаної статті, за вищевикладених обставин суд вважає, що виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства, та запропоноване прокурором покарання у виді штрафу є необхідним та виправданим у даному випадку. 
При визначенні міри покарання, суд зважає на характер поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, та під час судового слідства, зокрема, що він осудив свою протиправну поведінку, демонструє бажання стати на шлях виправлення у зв`язку з чим обвинуваченому слід застосувати обраний вид покарання у мінімальному розмірі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів, застосування більш суворого покарання за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого в даному випадку є явно не справедливим і достатніх підстав для цього суд не вбачає, так само як і для застосування правил ст. 69 КК України.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в поряду ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати відсутні. Арешт на майно не накладався.
Цивільний позов не заявлений. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 371, 373-374, 376 КПК України, ч. 1 ст. 382 КК України, суд -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити  йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Речові докази по справі: оптичний СD-R диск з відеозаписом – залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя        ОСОБА_6