Номер провадження: 22-ц/813/1709/26 
Справа № 520/9574/18
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланський Анатолій Вікторович, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Короткий зміст позовних вимог.
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланський Анатолій Вікторович у якому просила суд визнати недійсним заповіт від 17 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським Анатолієм Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за № 295.
Позовна заява вмотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був чоловіком позивачки, та після його смерті відкрилася спадщина на майно у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 30.06.2006 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.
У встановлений законом термін позивачка звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори, як спадкоємець першої черги з заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа № 246/2018 щодо майна померлого була відкрита державним нотаріусом Барановою Оленою Володимирівною.
Позивачка зазначає, що під час оформлення спадщини їй стало відомо, що померлий ОСОБА_5 склав заповіт на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським Анатолієм Вікторовичем 17.03.2018 року об 11-00 годині.
Позивачка, звертаючись з позовом вважає, що ОСОБА_5 у момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, так як одразу після посвідчення заповіту йому була викликана швидка допомога і він був доставлений до МКЛ № 10 де о 17-45 годині того ж дня помер.
Позивачка посилається на те, що у відповідності до ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Тобто вчиняючи правочин, фізична особа повинна усвідомлювати значення своїх дій та мати можливість керувати ними. А згідно з частини 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент коли не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті – за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.
29 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов. 
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 зазначила, що померлий, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 був її братом та з 2005 року, хоча і перебував у шлюбі з позивачкою, не підтримував з нею шлюбних відносин та проживав окремо від неї та знаходився з нею у поганих відносинах. Єдиними його родичами були його матір – ОСОБА_3 та вона, з якими він спілкувався. Також вона пояснила, що протягом усього цього часу тільки вона піклувалася про нього, тому його бажання скласти заповіт на її користь відповідало його внутрішньому переконанню та волевиявленню.
Відповідачка зазначала, що намір та бажання скласти заповіт померлий ОСОБА_5 виявив самостійно та сам просив викликати нотаріуса. Під час складання заповіту самостійно спілкувався з нотаріусом, чітко відповідав на питання та самостійно підписував документи.
Після складання заповіту він погодився на виклик швидкої допомоги, особисто спілкувався з лікарями швидкої допомоги та лікарями МКЛ № 10, куди його було доставлено. Самостійно розповідав про свій стан, підписував документи та знаходився у свідомості. Таким чином, повністю керував своїми діями, усвідомлював значення своїх дій, надавав їм належну оцінку. Вважає позов безпідставним та у задоволенні якого повинно бути відмовлено.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланський А.В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним – відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено висновок судово-психіатричної експертизи №741 від 17.10.2024 та зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що у матеріалах справи міститься оригінал Альтернативної медико-психіатричної оцінки якості проведення судово-психіатричної експертизи № 741 від 17.10.2024 року, складений лікарем-психіатром КНП «Міський психіатричний диспансер» ОСОБА_7 , яким визначено, що експертний висновок є необґрунтованим, проведеним без застосування відповідних методик та за медичними даними, показниками здоров`я ОСОБА_5 на час складання заповіту: «зберігав повну здатність самостійно керувати своїми бажаннями та діями».
Таким чином, висновок експерта-психіатра № 741 від 17.10.2024 року не приймається судом як доказ, оскільки базується на припущеннях, є необґрунтованим та експертизу можливо вважати непроведеною, оскільки у проведенні експертизи не приймав участі експерт-психолог.
Також висновок експерта-психіатра протиречить іншим доказам зібраним по справі, та не свідчить про абсолютну неспроможність померлого на час вчинення правочину не розуміти наслідки своїх дій та (або) керувати ними.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
Апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , про що 20 березня 2018 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.
У шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 – дружина померлого, ОСОБА_4 – син померлого, ОСОБА_3 – мати померлого, як спадкоємці першої черги за законом та ОСОБА_2 – сестра померлого, яка до заяви про прийняття спадщини додала копію заповіту, як спадкоємець за заповітом.
Заповіт від 17 березня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським А.В. зареєстрований в реєстрі за № 295 було складено ОСОБА_5 17 березня 2018 року об 11-00 годині на користь ОСОБА_2 , яким він заповідав «Все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі усе те, що на день моєї смерті буде мені належати та на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_2 ».
У зв`язку з хворобою заповідача та за його проханням заповіт складено та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_1 .
Заповіт підписано заповідачем та на заповіті зроблено запис «Цей заповіт мною прочитаний вголос та власноручно підписаний».
Також підпис заповідача ОСОБА_5 присутній у журналі нотаріуса.
Особу заповідача встановлено та його дієздатність перевірено. 
Підписи ОСОБА_5 сторонами не оспорювалися.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2022 року у справі № 208/9102/15-ц (провадження № 61-21308св21) зазначено:
«правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (частина перша статті 225 ЦК України). Правила статті 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними»;
«правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень дійшли помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 225 ЦК України, яка передбачає можливість визнати недійсним правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, взявши за основу висновки комплексних судових психолого-психіатричних експертиз, згідно з якими на час укладення оспорюваних договорів дарування позивач за своїм психічним станом не в повній мірі міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Доказів того, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України (статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року). Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, наведеного не врахував, не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Апеляційний суд на зазначене уваги також не звернув. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Згідно з частиною першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Під час розгляду справи у суді першої інстанції було допитано свідків.
Так, позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 27 лютого 2019 року пояснила, що ОСОБА_5 протягом 5 років зловживав спиртними напоями. З 12 березня 2018 року він не піднімався з ліжка, у нього було нетримання сечі. Не хотів звертатись до лікаря.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні 27 лютого 2019 року пояснила, що 14 березня 2018 року їй зателефонувала сусідка ОСОБА_8 , сказала, що він хворіє, не встає з ліжка, все робить під себе, памперси були в крові.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні у суді першої інстанції, яке відбулось 27 лютого 2019, вказала, що 10 березня 2018 року прийшла до ОСОБА_10 , який уже тривалий час не вставав з ліжка, вже давно лежить, не може самостійно вставати. Вона викликала сестру ОСОБА_11 і вони домовились, що свідок буде приходити вранці, міняти памперси та обробляти пролежні. 14 березня 2018 року сестра ОСОБА_12 приїхала до ОСОБА_8 з нотаріусом. Причину приїзду вона не знає, але бачила як вони розмовляли з сестрою, а ОСОБА_8 лежав, ніяких документів не оформляли. Вранці 17 березня 2018 року ОСОБА_12 була у ОСОБА_13 , позвонила в швидку, побачили, що далі тягнути не можна. Сказала, що викликає швидку, і поїхала до нотаріуса, який був 14 числа. Коли прийшов нотаріус, то вони підняли ОСОБА_8 і вийшли з кімнати.
Свідок ОСОБА_14 , лікар-уролог, у судовому засіданні 24 червня 2019 року пояснив, що ОСОБА_5 був доставлений в лікарню у тяжкому стані. Не міг нормально надати інформацію про хворобу. Відповідав або «да», або «ні». З ним була сестра. В основному говорила сестра. Казала, що живе сам, хворіє декілька днів. Свідок вважав, що ця ситуація була вже декілька днів. Хворий був малорухомим, в`ялим, свідомість була затормошеною, у стані ступору. Підтвердив свої висновки, викладені у медичній документації.
Свідок ОСОБА_15 , лікар швидкої допомоги, у судовому засіданні 24 червня 2019 року пояснив, що у ОСОБА_5 була кровотеча, 3 дні кров в сечі. У нього була слабкість, ослаблена задишка, тиск нижче норм. Після терапії стан покращився. Відповідав чітко на запитання, скаржився.
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 надали пояснення стосовно життя померлого ОСОБА_5 охарактеризувавши його з позитивної сторони.
Оцінюючи покази свідків у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що покази свідків не суперечать один одному, підтверджують поганий стан здоров`я ОСОБА_5 , який був зумовлений тяжким захворюванням, а також погіршення його стану здоров`я 17 березня 2018 року.
Апеляційний суд зауважує, що для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі №161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №311/3823/15, від 03 лютого 2022 року у справі №520/8118/17, від 23 листопада 2022 року у справі №368/953/19.
Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні статті 77 ЦПК України.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (частина перша статті 110 ЦПК України).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2019 року за клопотанням сторони позивача призначено судову посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання:
- які індивідуально-психологічні особливості мав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент укладення (підписання) заповіту від 17 березня 2018 року, реєстровий номер 295, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Панським А.В.;
- чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , на захворювання, які могли впливати на усвідомлення ним значення своїх дій або керування ними станом на момент укладення (підписання) заповіту від 17 березня 2018 року;
- чи могли захворювання, якими страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей, призвести до неможливості усвідомлення ним значення своїх дій або керування ними станом на момент укладення (підписання) заповіту від 17 березня 2018 року, реєстровий номер 295;
- чи був здатний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 17 березня 2016 року 11-00 годин, з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей та наявних в нього захворювань та стану здоров`я, повною мірою, вільно та усвідомлено приймати рішення станом на момент укладення (підписання) заповіту від 17 березня 2018 року об 11-00 годин (реєстровий номер 295);
- чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17 березня 2018 року об 11-00 годин під час складання спірного заповіту усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними станом на момент укладення (підписання) заповіту від 17.03.2018 року, реєстровий номер 295.
Проведення експертного дослідження доручено експертам Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я». На час проведення експертизи провадження по справі зупинено.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2022 року матеріали справи були повторно направлені до Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9) для проведення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи, з урахуванням уточнених доказів та уточнених питань:
- Чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 хронічним, стійким, психічним розладом або тимчасовим функціональним розладом психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі, або інших хворобливих явищ, під час укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року, реєстровий номер 295 посвідчений Приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Ланським А.В.;
- Чи був здатний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 17 березня 2016 року 11-00 годин, з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей та наявного в нього діагнозу та стану здоров`я, повною мірою, вільно та усвідомлено приймати рішення станом на момент укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року об 11-00 годин реєстровий номер 295;
- Чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року, за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними.
Виключено зі складу третіх осіб померлу ОСОБА_3 . Провадження по справі зупинено.
Не погодившись з призначенням експертизи, представником відповідача була подана апеляційна скарга. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу було частково задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2022 року змінено в частині призначених для проведення експертизи питань. Виключені питання:
- Чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 хронічним, стійким, психічним розладом або тимчасовим функціональним розладом психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі, або інших хворобливих явищ, під час укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року, реєстровий номер 295 посвідчений Приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Ланським А.В.;
- Чи був здатний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 17 березня 2016 року 11-00 годин, з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей та наявного в нього діагнозу та стану здоров`я, повною мірою, вільно та усвідомлено приймати рішення станом на момент укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року об 11-00 годин реєстровий номер 295.
Залишено питання:
- Чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року, за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2023 року поновлено провадження по справі у зв`язку з поверненням матеріалів справи з експертної установи з підстав ліквідації Кабінету амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року виконавця експертизи було змінено та матеріали цивільної справи для проведення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи направлено до «Одеської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України».
Не погодившись з зазначеною ухвалою, представником відповідача було подано апеляційну скаргу, у якій він просив передати матеріали справи для проведення експертизи у будь-яку іншу експертну установу, окрім «Одеська філія судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України».
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у задоволені апеляційної скарги відмовлено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року залишено без змін.
Після повернення матеріалів справи з Одеського апеляційного суду у грудні 2023 року матеріали цивільної справи були надіслані до «Одеська філія судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» для проведення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи.
23 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи повернуто до Київського районного суду м. Одеси з висновком судової посмертної психіатричної експертизи, якою було надано відповідь: « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладання та підписання заповіту від 17 березня 2018 року страждав на хворобливий психічний розлад у вигляді «Органічного психічного розладу змішаного генезу з вираженим астенічним симптомокомплексом, вираженими порушеннями когнітивних і емоційно-вольових функцій, синдромом зміни свідомості (поліорганна патологія)» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F09 за МКХ-10), що виник та пов`язаний з важкою соматичною патологією, і за ступенем виразності надавав суттєвий вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними».
Водночас суд першої інстанції не взяв цей висновок як належний та допустимий доказ, мотивувавши це тим, що висновок базується на припущеннях, є необґрунтованим та експертизу можливо вважати непроведеною, оскільки у проведенні експертизи не приймав участі експерт-психолог.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу було частково задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2022 року змінено в частині призначених для проведення експертизи питань. Виключені питання:
- Чи страждав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 хронічним, стійким, психічним розладом або тимчасовим функціональним розладом психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі, або інших хворобливих явищ, під час укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року, реєстровий номер 295 посвідчений Приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Ланським А.В.;
- Чи був здатний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 17 березня 2016 року 11-00 годин, з урахуванням його індивідуально-психологічних особливостей та наявного в нього діагнозу та стану здоров`я, повною мірою, вільно та усвідомлено приймати рішення станом на момент укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року об 11-00 годин реєстровий номер 295.
Постанова суду апеляційної інстанції вмотивована тим, що предметом розгляду даної справи є визнання недійсним заповіту складеного ОСОБА_5 за кілька годин до смерті, лише питання: «Чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними», відноситься до предмету спору, інші питання поставлені на вирішення експертизи стосуються психологічного, а не психіатричного стану спадкодавця і не відносяться до предмету спору, тому доводи апеляційної скарги у зазначеній частині заслуговують на увагу і їх необхідно виключити.
Отже, постановою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року фактично виключені питання, які відносяться до компетенції експерта-психолога, а тому його залучення до проведення судової посмертної психіатричної експертизи не вбачалось можливим і необхідним.
Суд першої інстанції також не вказав, що саме він вважав припущеннями у висновку експерта, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено висновок судової посмертної психіатричної експертизи як доказ у справі.
На спростування висновку судової посмертної психіатричної експертизи стороною відповідача надано оригінал Альтернативної медико-психіатричної оцінки якості проведення судово-психіатричної експертизи № 741 від 17.10.2024, складений лікарем-психіатром КНП «Міський психіатричний диспансер» ОСОБА_7 , яким визначено, що експертний висновок є необґрунтованим, проведеним без застосування відповідних методик та за медичними даними, показниками здоров`я ОСОБА_5 на час складання заповіту: «зберігав повну здатність самостійно керувати своїми бажаннями та діями».
Однак колегія суддів не бере до уваги даний доказ з огляду на таке.
Так в Альтернативній медико-психіатричній оцінці якості проведення судово-психіатричної експертизи (далі – Оцінка) вказано, що, керуючись статтею 25 ч. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», виявлені та (або) грубі помилки:
1) проігнорована та (або) не прийнята до уваги сучасна модель щодо встановлення діагнозу психічні та поведінкові розлади, викладені у Міжнародній кваліфікації хвороб №10 частини п`ятої F 00-09 Органічні, включаючи симптоматичні психічні розлади;
2) проігнорований та (або) не взятий до уваги Наказ МОЗ України №970 від 15.06.2016, а саме Форма первинної облікової документації №003-7/о (усвідомлена згода особи на проведення психіатричного огляду);
3) проігноровані та (або) не взяті до уваги діагностичні тести для виявлення когнитивних порушень для встановлення діагнозу Деменція;
4) проігнорований та (або) не прийнятий до уваги запис лікаря приймального відділення від 14:05 17.03.2018, а саме: відсутність якісних змін свідомості та мислення (галюцінацій, маячні-бреда);
5) проігнорований та (або) не взятий до уваги запис хірурга-лікаря від 14:20 години 17.03.2018, а саме: у свідомості продуктивному контакту доступний (в оригіналі запису немає слово «малодоступен»);
6) проігнорований та (або) не прийнятий до уваги запис лікаря анестезіолога від 14:25 години 17.03.2024, а саме: у свідомості контакту доступний … показань для госпаталізації у відділення реанімації та інтенсивної терапії немає:
7) проігнорована та (або) не прийнята до уваги відсутність у Акті Судово-медичного дослідження (обстеження) від 20.03.2018-19.04.2018 №1015 відсутність у діагнозі указань про наявність атрофії кори головного мозку та стану алкогольного сп`яніння (по даним судово-токсикологічного дослідження);
8) проігнорована та (або) не взята до уваги Департаменту охорони здоров`я від 12.08.2018 №1-А 1181, а саме: на момент огляду лікаря анестезіолога: порушення вітальних функцій не виявлено, показів для госпіталізації у відділення інтенсивної терапії немає. 
Колегія суддів акцентує увагу, що частина 3 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» регулює питання прав осіб, яким надається психіатрична допомога, а тому незрозумілим є таке посилання у даній оцінці, оскільки ніяка психіатрична допомога у даній справі нікому не надавалась.
Таким чином, неспроможними є нормативно-правові підстави для надання альтернативної медико-психіатричної оцінки якості проведення судово-психіатричної експертизи №741 від 17.10.2024.
Також апеляційний суд звертає увагу, що:
1) щодо пункту 1 Оцінки, то частина п`ята F00-09 МКХ-10 визначає таку групу психічних розладів як «Делірій, не викликаний алкоголем та іншими психотропними речовинами, тоді як судовий експерт у висновку зазначає F09 МКХ-10 «Неуточнений органічний або симптоматичний психічний розлад»;
2) щодо пункту 2 Оцінки, то Форма первинної облікової документації №003-7/о (усвідомлена згода особи на проведення психіатричного огляду) не вимагається при проведені судової посмертної психіатричної експертизи (абз. 2 п. 16 Порядку проведення судово-психіатричної експерти, затвердженого наказом МОЗ №865 від 08.05.2018 (яка була чинна на момент проведення судової експертизи у справі);
3) щодо пункту 3 Оцінки, то колегія суддів ставиться до нього критично, так як проведення тестів для виявлення когнітивних порушень при проведенні судової посмертної психіатричної експертизи не вбачається можливим. Крім того лікар-психіатр знову ж таки зазначає, що когнітивні тести необхідно проводити для встановлення діагнозу «Деменція», тоді як у судовій посмертній психіатричній експертизі мова йде про «Органічний психічний розлад змішаного генезу з вираженим астетичним психокомплексом, з порушення когнітивних і емоційно-вольових функцій, синдром зміни свідомості (поліоргана патологія)»;
4) щодо пунктів 4-6 Оцінки, то апеляційний суд зауважує, що у висновку судової посмертної психіатричної експертизи судовим експертом відображено, проаналізовані і взяті до уваги записи відповідних лікарів, які містяться у медичних документах;
5) щодо пункту 7-8 Оцінки, то відсутність показів для госпіталізації у відділення інтенсивної терапії не свідчить про можливість усвідомлювати свої дії у момент вчинення заповіту. Крім того, відсутність атрофії кори головного мозку та стану алкогольного сп`яніння теж не було предметом експертного дослідження, так як ставилось питання про можливість за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій ОСОБА_5 саме у момент вчинення заповіту;
6) висновок у Оцінці про те, що ОСОБА_5 під час здійснення нотаріальних дій об 11:00 годині 17.03.2018 року зберігав повну здатність самостійно керувати своїми бажаннями та діями, необґрунтований і невмотивований жодним чином, не вказано на підставі яких документів та медичної документації зроблені такі висновки. Також встановити, які медичні документи були у лікаря-психіатра ОСОБА_7 , не вбачається можливим.
Таким чином, надана стороною відповідача Оцінка не береться судом до уваги як доказ з підстав, які зазначені вище.
Отже, у справі, що переглядається:
1) звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 в якості підстави для визнання недійсним заповіту посилалась на те, що ОСОБА_5 в момент посвідчення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними;
2) ухвалою Київського районного суду м. Одеси 15 серпня 2022 року матеріали справи були повторно направлені до Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» (м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9) для проведення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи, з урахуванням уточнених доказів та уточнених питань, враховуючи постанову Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року:
1) Чи міг ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 померлий 2018 року, під час укладення та підписання заповіту від 17 березня 2018 року, за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними.
3) за змістом висновку судово-психіатричного експерта №741 від 17.10.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час укладання та підписання заповіту від 17 березня 2018 року страждав на хворобливий психічний розлад у вигляді «Органічного психічного розладу змішаного генезу з вираженим астенічним симптомокомплексом, вираженими порушеннями когнітивних і емоційно-вольових функцій, синдром зміни свідомості (поліорганна патологія) (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F09 за МКХ-10), що виник та пов`язаний з важкою соматичною патологією, і за ступенем виразності надавав суттєвий вплив на його здатність усвідомлення значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку із чим ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
За таких обставин встановивши неспроможність ОСОБА_5 в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовної заяви.

Розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатила 704,80 гривень, а за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 – 1057,20 гривень.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за подання позовної заяви – 704 гривні 80 копійок; за подання апеляційної скарги – 1057 гривень 20 копійок.

Повний текст судового рішення.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Колегія суддів зазначає, що з врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення повного судового рішення у строки, передбачені національним законодавством, а також застосування аварійних (екстрених відключень без застосування графіків) відключення світла, перебування судді Комлевої О.С. на лікарняному з 16 по 18 березня 2026 року, апеляційної інстанції було здійснено виготовлення повного тексту судового рішення 19 березня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року скасувати.
Постановити у справі нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ланський Анатолій Вікторович, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним задовольнити.
Визнати недійсним заповіт від 17 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським Анатолієм Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за № 295
Здійснити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір:
1) за подання позовної заяви – 704 гривні 80 копійок;
2) за подання апеляційної скарги – 1057 гривень 20 копійок.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19 березня 2026 року.

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       О.С. Комлева

С.М. Сегеда