УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/3407/15-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В. 
Категорія 5  Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б., 
суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й,
за участю секретаря Антоневської В.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/3407/15 за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання частково недійсними рішення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Черниша Олександра Миколайовича, на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що згідно з договором дарування від 13.11.2014 року є власником частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, площею 0,1000 га. Відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 22 червня 2015 року їй надана земельна ділянка (присадибна ділянка) за вказаною адресою, площею 0,1000 га.
Бердичівська міська рада Житомирської області в порушення частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" – без плану зонування та детального плану території, затвердженого відповідно до вимого цього Закону Виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області, пунктом 23 рішення № 834 від 29.04.2014 року надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за неіснуючою адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується викопіюванням від 23.10.2015 року з плану міста Бердичева М 1:500 станом на 2006 рік по АДРЕСА_3 , виданого відділом містобудування та архітектури Бердичівської міської ради.
Рішенням № 962 від 18.12.2014 року затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0612 га, за неіснуючою адресою: АДРЕСА_2 , та передала громадянину ОСОБА_2 земельну ділянку у користування за неіснуючою адресою: АДРЕСА_2 , чим порушила її інтереси як власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки земельна ділянка, яка була передана громадянину ОСОБА_2 у користування, була передана за рахунок земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у результаті такої передачі її було позбавлено заїзду до її домоволодіння.
Таким чином, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог, просила суд визнати незаконним та скасувати пункт 23 рішення Бердичівської міської ради Житомирської області № 834 від 29 квітня 2014 року про надання громадянину ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, орієнтовною площею 600 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , за рахунок земель житлової та громадської забудови; визнати частково недійсним рішення № 962 від 18.12.2014 року Бердичівської міської ради Житомирської області в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 , передачі в оренду ОСОБА_2 на три роки земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір оренди землі, який укладено ОСОБА_2 з Бердичівською міською радою Житомирської області 17.02.2015 року.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Черниш О.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні спору суд виходив з того, що доказом, який би підтверджував обставини, на які посилається позивачка, є належним чином засвідчена копія рішення № 834 від 29.04.2014 року Бердичівської міської ради Житомирської області або ж належним чином засвідчений витяг пункту 23 з цього рішення. Оскільки такої копії позивачка не надала, тому суд відмовив у задоволенні позовних вимог у частині визнання незаконним та скасування пункту 23 рішення № 834 від 29.04.2014 року Бердичівської міської ради Житомирської області.
Проте це твердження не відповідає об`єктивним обставинам справи. Зокрема, у процесі розгляду справи суд досліджував «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності в оренду гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0612 га за адресою: АДРЕСА_2 ». Складовою частиною даного проекту землеустрою є витяг з рішення 42 сесії шостого скликання №834 від 29.04.2014 року «Про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», з якого вбачається, що п. 23 даного рішення надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 600 кв. м. за адресою АДРЕСА_4 , за рахунок земель житлової та громадської забудови, з метою подальшої передачі її в оренду гр. ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 ), адреса проживання: АДРЕСА_5 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, (сторінка 6 Проекту землеустрою).
Вищевикладені обставини вказують на те, що суд не дослідив всі докази, які містяться у матеріалах справи та, не надавши їм оцінки, ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення по справі.
Більше того, навіть якщо копії витягу з рішення 42 сесії шостого скликання №834 від 29.04.2014 року «Про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» не було б у матеріалах справи, то суд мав можливість доступу до даного рішення на офіційному сайті Бердичівської міської ради Житомирської області.
Маючи інформацію про існування такого рішення з позовної заяви та клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи та про безпідставність позовних вимог, поданого Бердичівською міською радою Житомирської області, суд міг ознайомитись зі змістом даного рішення на офіційному веб-порталі Бердичівської міської ради: https://bd.zt.court.gov.ua/sud0603/, так як факт існування такого рішення та той факт, що ним було надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку відповідного проекту землеустрою, не потребував доказуванню, оскільки визнавався сторонами у справі.
Суд, обґрунтовуючи відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування п. 43 рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, орієнтовною площею 600 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 , за рахунок земель житлової та громадської забудови, з метою подальшої передачі її в оренду гр. ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_1 ), адреса проживання: АДРЕСА_5 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, зазначив: «Таким чином, способом захисту права ОСОБА_1 щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у разі, якщо вона вважає, що пунктом 43 рішення № 962 від 18.12.2014 р. Бердичівської міської ради Житомирської області порушено таке право, є визнання цього пункту незаконним».
За заявою позивачки відділом контролю за використанням та охороною земель в Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружинському, Чуднівському районах Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області було проведено перевірку щодо порушень вимог земельного законодавства при передачі земельної ділянки ОСОБА_2 на території Бердичівської міської ради.
У результаті перевірки було встановлено:1) порушення ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та ст.ст. 122, 198 Земельного кодексу України у частині непогодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами; 2) порушення ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у частині нерозроблення детального плану території до передачі земельної ділянки ОСОБА_2 в оренду.
При розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0612 га за адресою: АДРЕСА_2 детального плану території не розроблялося.
Як вбачається із витягу із рішення Бердичівської міської ради Житомирської області №834 від 29.04.2014 року, при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою громадянину ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою за неіснуючою адресою у м. Бердичеві, а саме: АДРЕСА_4 , що підтверджується матеріалами справи, а саме: викопіюванням від 23.10.2015 року з плану міста Бердичева М 1:500 станом на 2006 рік по АДРЕСА_3 , виданого відділом містобудування та архітектури Бердичівської міської ради.
Дане викопіювання підтверджує наступні обставини по даній справі.
Станом на 2006 рік план міста Бердичева не містив у собі жодних відомостей про домоволодіння чи земельну ділянку по АДРЕСА_6 . Це означає, що й адреси такої у м. Бердичеві станом на 2006 рік не було. Станом на 23.10.2015 року план міста Бердичева також не містив жодної інформації про домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджує той факт, що ані станом на дату надання громадянину ОСОБА_2 . Бердичівською міською радою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - 29.04.2014 року, ані станом на дату затвердження Бердичівською міською радою відповідного проекту землеустрою - 18.12,2014 року, ані на дату укладання Договору оренди землі між ОСОБА_2 та Бердичівською міською радою - 17,02.2015 року, такої адреси у АДРЕСА_4 не існувало.
Саме це і вказує на той факт, що Бердичівська міська рада у порушення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - без плану зонування та детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону виконкомом Бердичівської міської ради надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за неіснуючою адресою по АДРЕСА_6 ; затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0612 га за неіснуючою адресою: АДРЕСА_2 ; передала громадянину ОСОБА_2 земельну ділянку у користування за неіснуючою адресою у АДРЕСА_4 .
Порушення інтересів позивачки як власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у результаті порушення Бердичівською міською радою ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», полягає у тому, що земельна ділянка була передана громадянину ОСОБА_2 у користування за рахунок земельної ділянки, передбаченої для будівництва та обслуговування будинку АДРЕСА_7 , без розробки та затвердження детального плану території, в результаті чого позивачку позбавлено заїзду до її домоволодіння. 
Так як конфігурація забудови, яка існувала станом на 29.04.2014 року, не надавала можливості заїзду до домоволодіння по АДРЕСА_1 із АДРЕСА_3 , такий заїзд був можливий та здійснювався виключно із вулиці Волховбуду. За умови розробки детального плану території ця обставина була б обов`язково врахована, що унеможливило б передачу громадянину ОСОБА_2 земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, яка була закріплена за будинком АДРЕСА_8 .
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 22.06.2015 № 34-602-0,2-3104/2-15, виданої Управлінням Держземагентства у Бердичівському районі Житомирської області, ОСОБА_1 у користування надана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , форма власності – комунальна, категорія земель – землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - 02,01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки – 0,1000 га. 
Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 13.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 929, ОСОБА_4 безоплатно передав (подарував) у власність ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності 20/100 частини житлового будинку за АДРЕСА_7 з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться на неприватизованій земельній ділянці. 
Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 29452526 від 13.11.2014 року ОСОБА_1 є власником 20/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 22,1 кв.м., житлової площі 13,1 кв.м. на підставі вищевказаного договору дарування. 
Витяг з рішення 63 сесії 6 скликання Бердичівської міської ради Житомирської області від 09.04.2015 № 1054 «Про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) свідчить про надання дозволу на виготовлення відповідної документації ОСОБА_1 , місце знаходження земельної ділянки: АДРЕСА_1 .
Пунктом 43 рішення № 962 від 18.12.2014 року Бердичівської міської ради Житомирської області затверджено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 612 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 , та передано в оренду ОСОБА_2 на три роки земельну ділянку, площею 612 кв. м, за рахунок земель комунальної власності (землі житлової та громадської забудови), що підтверджується витягом з вказаного рішення.
Відповідно до договору оренди землі від 17.02.2015 року Бердичівська міська рада передала в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_4 загальною площею 612 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 1810400000:01:015:0144, терміном на три роки з моменту реєстрації договору.
Згідно з листом Державної інспекції сільського господарства в Житомирській області від 26.06.2015 № 01/956 межі земельної ділянки, що відводиться, не були погоджені з суміжним землекористувачем ОСОБА_5 , про що свідчить відсутність відповідного підпису в акті погодження (узгодження) зовнішніх меж земельної ділянки від 04.04.2014. Погодження межі також не було проведено і відносно земель комунальної власності, розпорядником яких відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України є Бердичівська міська рада. 
Відповідно до договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку від 26.10.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3525, ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 незавершений будівництвом житловий будинок з прибудованим гаражем (фундамент), розташований у АДРЕСА_2 .
Вказаний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Литвином О.С. 26 жовтня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №3525.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З аналізу наведених норм матеріального та процесуального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Згідно із частинами першою-третьою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. 
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Звертаючись до суду з даними вимогами, ОСОБА_1 зазначила відповідачем Бердичівську міську раду Житомирської області.
Проте, матеріали справи свідчать, що спірні правовідносини виникли безпосередньо між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як користувачами вказаних земельних ділянок. Окрім того, на земельній ділянці, яка знаходиться у АДРЕСА_2 , розташований належний ОСОБА_3 незакінчений будівництвом житловий будинок. 
Отже, належними відповідачами у спірних правовідносинах є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , без залучення яких в якості відповідачів, а не третіх осіб, неможливо вирішувати спір по суті.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для скасування судового рішення.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, проте помилився з мотивами такої відмови.
Оскільки позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, колегія суддів не вирішує питання щодо обгрунтованості позову та ефективності обраного позивачкою способу захисту.
Таким чином, рішення слід змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черниша Олександра Миколайовича, задовольнити частково.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2024 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 27 березня 2026 року