Справа № 133/4185/25 
Провадження № 33/801/245/2026
Категорія: 149 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк О. О.
Доповідач: Ковальчук О. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1  – адвоката Лещенко Світлани Вікторівни на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2026 року постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років. Стягнено з ОСОБА_1 605, 60 грн судового збору на користь держави.
Не погодившись з цією постановою, захисник  ОСОБА_1  – адвокат Лещенко С.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, розглядаючи справу, суд першої інстанції належним чином не повідомив про дату, час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та його захисника. 
При цьому 20 січня 2026 року захисником до суду першої інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав зайнятості адвоката Лещенко С.В. в іншому судовому засіданні, а також подано клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Однак, судом першої інстанції 21 січня 2026 року призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 22 січня 2026 року о 13 год. 30 хв. 
Також скаржник вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу за відсутності  ОСОБА_1 та його захисника.
Крім того, разом із апеляційною скаргою скаржник подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року, яке мотивоване тим, що вперше апеляційну скаргу було подано у передбачений законом строк. Водночас 11 лютого 2026 року постановою Вінницького апеляційного суду таку апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, оскільки наявність повноважень адвоката Лещенко С.В. на подання апеляційної скарги від імені  ОСОБА_1 не підтверджена належним чином. Разом з тим, після отримання копії постанови апеляційного суду, скаржник одразу подав виправлену апеляційну скаргу.
За таких обставин, скаржник вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущений із поважних причин та просить його поновити.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Оцінивши доводи заявленого клопотання, дослідивши матеріали справи, з яких видно, що вперше апеляційна скарга була подана у передбачений законом строк, а також повторно апеляційну скаргу подано без зайвих зволікань, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року необхідно задовольнити.
Разом з тим, в судове засідання апеляційного суду  ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Лещенко С.В. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи. 
Частиною 6 ст. 294 КУпАП передбачено, що неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. 
Крім того, 09 березня 2026 року на адресу апеляційного суду від адвоката Лещенка С.В. надійшла заява про розгляд справи без участі  ОСОБА_1 та його захисника.
З огляду на викладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності  ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Лещенко С.В.
При цьому апеляційний суд згідно з вимогами ст. 294 КУпАП, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін з огляду на таке.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Суд першої інстанції визнав особу винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції вказав, що розгляд справи вже неодноразово відкладався, у зв`язку з неявкою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та, у тому числі, на підставі заяв захисника. 
Таким чином, для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника було надано достатньо часу і створено усі умови для можливості реалізувати свої процесуальні права належним чином, зокрема надано достатньо часу для надання пояснень, подання доказів.
Крім того, учасники справи не були позбавлені можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду, наближеного до їх місця перебування, або через особистий кабінет, зареєстрований у підсистемі «Електронний суд».
За таких обставин, суд вважав, що дії захисника ОСОБА_1 — адвоката Лещенко С.В. направлені на затягування розгляду справи. Суд взяв до уваги, що КУпАП визначені випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ст. 268 КУпАП), однак розгляд справи за ч. 5 ст. 126 КУпАП не належить до цих випадків. На підставі викладеного, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції захисником  ОСОБА_1 – адвокатом Лещенко С.В. неодноразово подавались клопотання про відкладення розгляду справи, зокрема судових засідань у цій справі, призначених на 05 січня 2026 року, 12 січня 2026 року та 19 січня 2026 року. 
Так, 16 січня 2026 року від захисника  ОСОБА_1 – адвоката Лещенко С.В. до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 19 січня 2026 року, яке мотивоване тим, що адвокат Лещенко С.В. перебувала на лікарняному, а ОСОБА_1 проходить військову службу.
Як вбачається із матеріалів справи, таке клопотання було задоволено та розгляд справи відкладений на іншу дату. 
20 січня 2026 року від захисника  ОСОБА_1 – адвоката Лещенко С.В. до суду надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
21 січня 2026 року постановою суду першої інстанції вищевказане клопотання задоволено. Судовий розгляд призначено на 22.01.2026 року о 13:30 та вирішено всі наступні судові засідання здійснювати за участю адвоката Лещенко С.В. в режимі відеоконференції, з використанням нею власних технічних засобів та допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Таку ухвалу суду першої інстанції адвокат Лещенко С.В. отримала 21 січня 2026 року у підсистемі «Електронний суд».
Оцінюючи доводи скаржника про необґрунтований розгляд справи судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Пономарьов проти України", та "Трух проти України").
У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Практикою Європейського суду з прав людини також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.
Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Апеляційний суд зазначає, що згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.
Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а непонесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.
Суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, обґрунтував та навів мотиви такого розгляду, з якими погоджується апеляційний суд.
Під час розгляду справи, судом першої інстанції забезпечено можливість реалізувати ОСОБА_1 та його захиснику свої процесуальні права, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема шляхом проведення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак з невідомих на те причин, ніхто у судове засідання не з`явився.
Поведінка адвоката Лещенко С.В. розцінюється апеляційним судом як намагання штучно створити докази порушення судом першої інстанції принципу доступу до правосуддя, зокрема розгляду справи без учасників справи, як підстави для послідуючого оскарження ухваленої судом постанови, тобто про недобросовісну її поведінку.
На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані на ухилення  ОСОБА_1  від адміністративної відповідальності, оскільки жодних доводів щодо незаконності чи необґрунтованості постанови суду в частині визнання  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, скаржником на наведено, як і не надано доказів на спростування висновків суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення доведена та підтверджена належними доказами.
За приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, що полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає склад правопорушення, який полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2025 року о 03:20 в с. Махнівка, Хмільницького району, Вінницької області на АД М-21 244 км, ОСОБА_1 керував автомобілем «VOLKSWAGEN AMAROK», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим повторно протягом року вчинив правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП та порушив вимоги п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, є правильним і підтверджується такими доказами.
Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499953 від 01.11.2025 року, у якому зафіксовано вказані вище обставини (а.с. 2).
Довідкою про притягнення особи до адміністративної відповідальності, з якої вбачається, що 13 квітня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, за що був притягнутий до відповідальності за ч. 4 ст. ст. 126 КУпАП (а.с. 6).
Відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано факт зупинки транспортного засобу, повідомлення  ОСОБА_1 про порушення ним п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху та складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 8).
При складанні протоколу про адміністративне правопорушення, порушень працівниками поліції допущено не було. Ніяких доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій тощо) апеляційному суду не надано.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, зібрані у справі про адміністративне правопорушення докази, апеляційний суд визнає належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.
За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності свідчать про доведеність «поза розумним сумнівом» наявності в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. ст. 279, 280 КУпАП дотримано, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови відсутні.
Адміністративне стягнення на  ОСОБА_1  накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34 КУпАП України, з врахуванням його особи, ступеня та характеру вчиненого правопорушення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 247, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника  ОСОБА_1  – адвоката Лещенко Світлани Вікторівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження цієї постанови суду.
Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1  – адвоката Лещенко Світлани Вікторівни залишити без задоволення, а постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 січня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя     О. В. Ковальчук