Справа № 343/2234/25 
Провадження № 22-ц/4808/254/26 
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І. 
Суддя-доповідач Мальцева 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду із позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 13.04.2024 року між  ОСОБА_1 та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» укладений договір про відкриття кредитної лінії №1380-3241(далі також Кредитний договір), за умовами якого відповідач отримала 14 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, для його підписання надано одноразовий ідентифікатор А6240. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит з строком кредитування - 300 днів, базовий період – 20 день, знижена % ставка – 2,50 %, стандартна % ставка – 2,50 %. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак відповідачка, отримавши кредитні кошти, не повернула у повному обсязі кредит та не виконала свої інші грошові зобов`язання, у зв`язку з чим у неї станом на 07.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 122 000,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 108 000,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Проте кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме: часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 50 400,00 грн. за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 600,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 57 600,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1380-3241 від 13.04.2024 в розмірі 71 600,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 57 600,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також покласти на неї судові витрати, пов`язані з розглядом справи

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1380-3241 від 13.04.2024 в розмірі 71 600,00 гривень, з яких: 14 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 57 600,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами та 2422,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та ухвалене з порушенням норм чинного законодавства. Просить рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 рокускасувати та відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано суду первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують суму заборгованості 122 400 грн за кредитним договором, а також факт видачі кредитних коштів саме ОСОБА_1 у розмірі 14 400 грн., відсутні документи відповідно до ст.ст.41, 49 Закону України «Про платіжні послуги», ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.
Крім того, позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості.
У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
Доданий розрахунок заборгованості є документом, що складений самим кредитором, а відтак, інформація зазначена в ньому за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач. Розрахунок заборгованості не можна покласти в основу рішення у справі, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. 
Довідка про ідентифікацію не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором.
Встановлений в договорі розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочення, що в результаті становить 57 600,00 грн, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми за невиконання ним зобов`язань, при цьому тіло кредиту становить лише 14 400 гривень.
Вказує, що ОСОБА_1 було внесено оплати в рахунок погашення кредитної заборгованості, а саме суму в розмірі 7 024 грн., проте тіло кредиту не зменшилось, а відсотки тільки зростали, що порушує дисбаланс договірних відносин. Судом першої інстанції не враховано фактично здійснені платежі за кредитним договором. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» адвокат Кожушко В.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що у кредитному договорі № 1380-3241 від 13.04.2024 р. сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування, і ОСОБА_1 погодилася з такими умовами, підписала договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором C7490. З наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих не погашених відсотків Відповідачем. Крім того відповідно до вищезазначеного розрахунку штраф та комісія стосовно ОСОБА_1 не нараховувались. Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Як можна встановити з наданого розрахунку заборгованості, Товариство здійснює лише нарахування по процентам (згідно з п. 4.10. та п. 10.1. Договору) за користування кредитом в строк договору (згідно з умовами п. 4.12. Договору), що погоджений між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до правил ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.04.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1380-3241 продукту « CrediKasa», який підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С7490 ( а.с. 11-19).
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
За умовами кредитного договору №1380-3241 від 13.04.2024 відповідачці ОСОБА_1 «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано кредит в сумі 14400 грн. ( п. 5.3.2), строком кредитування 300 календарних днів, з моменту перерахування кредиту позичальнику, строк кредиту 300 днів (п.4.12), продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається.
Відповідно до п.4.12. денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає: 2.5%.
Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування за користування кредитними коштами (ст.1048 ЦК України).
Відповідно до п. 4.13. реальна річна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 185523.55%.
Згідно з п.4.14. договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 122 400 грн.
Відповідно до п.4.14. кредитного договору, цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей Договір, Позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на вебсайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього Договору, а тому добровільно та свідомо укладає цей Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Також до укладення вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 ознайомилася із паспортом споживчого кредиту та правилами відкриття кредитної лінії, що підтвердила електронним підписом одноразовим ідентифікатором С7490(а.с.20-29).
Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту №1380-3241 від 13.04.2024, ОСОБА_1 13.04.2024 за допомогою системи liqPay на карту № НОМЕР_1 перераховано суму платежу: 14400. ( а.с. 32).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1380-3241 від 13.04.2024, станом на 07.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 122 000,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 108 000,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами( а.с. 33-39).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач достатньо довів наявність кредитного боргу у відповідачки, яка у встановленому порядку та строки не погашала кредит та проценти за користування ним, при цьому суд вважав розмір заборгованості обгрунтованим. 

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з нормою ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Встановлено, що 13.04.2024 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1380-3241 продукту « CrediKasa», який підписано позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С7490 ( а.с. 11-19).
Частинами другою, четвертою, шостою статті 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.
Перелік інформації, необхідної для вчинення електронного правочину, визначається законодавством України або за домовленістю сторін.
Відповідно до частини 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.
Статтею 1 Закону України «Про Електронні довірчі послуги» визначено, що електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України "Про інформацію"та спеціальний Закон України "Про захист персональних даних".
Статтею 2 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

За змістом договору про відкриття кредитної лінії 13 квітня 2024 року зазначено інформацію про позичальника ОСОБА_1 , зокрема, дані її паспорту, РНОКПП, місце проживання АДРЕСА_1 , електронна адреса ( а.с.19). 
У матеріалах справи відсутня інформація, що надання персональних даних здійснено не ОСОБА_1 а іншою особою, що електронна адреса, з використанням якої здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором договору, ОСОБА_1 не належить.
Таким чином, факт укладення кредитного договору є доведеним

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка посилалась також на те, що стороною позивача не доведено факту перерахування кредитних коштів.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» зобов`язання за договором про споживчий кредит №1380-3241 від 13.04.2024 позивачем надано копію виписку довідки про перерахування суми кредиту №1380-3241 від 13.04.2024 ОСОБА_1 в цей же день за допомогою системи liqPay на карту № НОМЕР_1 , сума платежу: 14400 грн. ( а.с. 32).
При цьому стороною відповідача не надано до суду доказів (зокрема виписки з банківських рахунків відповідача) на спростування того, що кредитні кошти у сумі 14400 грн надходили на банківський рахунок.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, про здійснення ОСОБА_1 платежів за кредитним договором в сумі в розмірі 7 024 грн, оскільки надані квитанції від 28.11.2025 року та 02.12.2025 року не містять відомості про сплату заборгованості за кредитним договором №1380-3241 від 13.04.2024, відповідно, неможливо переконатися про цільове призначення грошових переказів.(а.с. 87-88)
Разом з тим з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що 20.03.2025 року відповідачкою було виконано часткове погашення заборгованості в сумі 400 грн. Погашення відбулося після закінчення строку кредитування, тому враховано позивачем на власний розсуд при визначенні розміру позовних вимог стосовно тілу кредиту, які визначені в сумі 14000 грн.. (а.с.37)
За умовами кредитного договору №1380-3241 від 13.04.2024 відповідачці ОСОБА_1 «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано кредит в сумі 14400грн. ( п. 5.3.2), строком кредитування 300 календарних днів, з моменту перерахування кредиту позичальнику, строк кредиту 300 днів (п.4.12), продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем або позичальником не допускається.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1380-3241 від 13.04.2024, станом на 07.10.2025 виникла заборгованість у розмірі 122 000,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом та 108 000,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами( а.с. 33-39).
Позивачем при поданні позовної заяви прийнято рішення про можливість застосування до відповідача Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими процентами у загальній сумі 71 600,00 грн., з яких: 14 000,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 57 600,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно правильності розрахунку заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо розрахунку відсотків за користування кредитом, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року.

Кредитний договір №1380-3241 був укладений 13 квітня 2024 року - тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому в даному випадку підлягає застосування стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» з доповненнями частини п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року.
Згідно з ч.1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, п. 4.15 договору про кредитного договору №1380-3241 був укладений 13 квітня 2024 року, укладеного між сторонами щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі –2.5% з врахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним. Таким чином, наведений банком розрахунок заборгованості за період 13 квітня 2024 року по 06 лютого 2025 року з розрахунку 2,50 % денної ставки не відповідає вимогам законодавства.
Оскільки кредитний договір №1380-3241 був укладений 13 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», тому необхідно застосовувати вимоги ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 % за весь строк дії кредитного договору (300 днів).
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково взяв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, де визначена відсоткова ставка 2,5 % за період з 13 квітня 2024 року по 06 лютого 2025 року, не врахувавши, що заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором №1380-3241 у період з 13.04.2024 року (дати укладення) по 06.02.2025 року (закінчення строку договору), не може становити більше 43 200 грн (14400грн (тіло кредиту), 00 грн * 1% *300 днів ).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, тому, враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки у правовідносинах між сторонами не може перевищувати 1 %.
Суд першої інстанції, розглядаючи позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості стягнутої з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр кредит Фінанс» за кредитним договором №1380-3241  від 13 квітня 2024 року з 71 600,00 гривень до 57 200 грн, з яких: 14 000 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 43 200 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами за період з 13.04.2024 року по 06.02.2025.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 58 200 грн з заявленої суми 71 600,00 грн, що становить 80 %, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню 1937,60 грн ( 2422грн*80%) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.
Крім того, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги на 20% підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит Фінанс» на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 726,66 грн (3 633,3*20%).
Таким чином, з урахуванням обов`язку позивача відшкодувати судовий збір за подання апеляційної скарги, з відповідача підлягає стягненню 1211 (1937,60 – 726,66) грн судового збору.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року змінити в частині стягнення суми заборгованості за відсотками і визначення загальної суми заборгованості. 
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №1380-3241  від 13 квітня 2024 року в розмірі 57 200 (п`ятдесят сім тисяч двісті) грн, з яких: 14 000 гривень - прострочена заборгованість за кредитом; 43 200 гривень - прострочена заборгованість за нарахованими процентами за період з 13.04.2024 року по 06.02.2025.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судовий збір у розмірі 1211 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст складено 03 березня 2026 року.
Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 

В.М. Луганська