Справа № 345/4812/25 
Провадження № 22-ц/4808/292/26 
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пацули Василя Олександровича на рішення Калуського міськрайонного суду від 01 грудня 2025 року, ухвалене в складі судді Кардаш О.І. в м. Калуші, у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником автомобіля марки PEUGEOT 307 (2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ), який придбано 29 січня 2021 року та зареєстровано в ТСЦ 6144.
26 серпня 2024 року в м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області його було зупинено працівником поліції та складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Згідно з даними з інформаційного порталу Національної поліції «ЦУНАМІ» автомобіль перебував у розшуку. Такий було поміщено на арештмайданчик Лановецького відділення поліції.
Після незаконного вилучення автомобіля ОСОБА_1 був змушений змінити свої плани та добиратися додому в позаробочий час попутним транспортом протягом ночі, подолавши близько 140 км дорогами без регулярного сполучення у зв`язку з відсутністю коштів на таксі чи громадський транспорт. Унаслідок зазначених дій позивач зазнав емоційного потрясіння.
У листі-відповіді на адвокатський запит представника позивача повідомлено, що постановою про арешт майна боржника накладено арешт на транспортний засіб відповідно до зведеного виконавчого провадження, у якому боржником є інша особа. Стосовно ж ОСОБА_1 будь-які виконавчі провадження відсутні. Цим же листом позивачу відмовлено у знятті арешту з автомобіля.
Таким чином, після придбання позивачем автомобіля та його перереєстрації у встановленому законом порядку через сервісний центр МВС, відповідач протиправно наклав арешт на майно особи, стосовно якої були відсутні будь-які виконавчі провадження, та в подальшому, усвідомлюючи безпідставність таких дій, протиправно відмовив у скасуванні арешту. Так, позивача було позбавлено права на вільне та безперешкодне володіння, користування і розпорядження своїм майном, а також завдано матеріальної шкоди (у формі втраченої вигоди) та моральної шкоди, що є наслідком протиправних дій щодо чужого майна і безвідповідального ставлення посадових осіб ДВС до виконання своїх службових обов`язків.
Позивач пережив стрес і хвилювання, не міг користуватися автомобілем, який зберігався на відкритому майданчику, не зміг передати його в оренду, як було заплановано, зазнавав побутових незручностей та був змушений нести додаткові витрати для поновлення порушеного права, що спричинило моральні страждання. Вживав заходів для досудового врегулювання спору, однак вони виявилися безрезультатними.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 січня 2025 року скасовано арешт з автомобіля позивача.
Позивач вказує, що був позбавлений можливості володіти своїм майном протягом 206 днів, у зв`язку з чим визначає розмір моральної шкоди з розрахунку 200 грн за кожен день, що становить 41 200 грн.
Посилаючись на зазначені обставини та норми законодавства, просив суд визнати дії посадових осіб Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо накладення арешту та оголошення в розшук автомобіля ОСОБА_1 незаконними та такими, що призвели до заподіяння йому шкоди; стягнути з держави Україна в особі Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 41 200 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України; стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01 грудня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Пацула В.О., подав апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Вказує, що у позові просив, зокрема, вирішити питання про визнання дій посадових осіб Калуського ВДВС незаконними, однак цю частину позовних вимог суд першої інстанції не вирішив. Разом із тим суд зазначив, що вина державного виконавця у спричиненні моральної шкоди не доведена. При цьому ст. 1174 ЦК України прямо передбачає відповідальність держави незалежно від вини посадової особи.
Крім того зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо листа-відповіді органу ДВС, з якого вбачається, що арешт автомобіля накладено в межах виконавчого провадження щодо іншої особи, тоді як щодо ОСОБА_1 виконавчі провадження були відсутні, проте у знятті арешту йому все одно було відмовлено. За таких обставин, на думку апелянта, арешт його майна є безпідставним, а безвідповідальне ставлення посадових осіб ДВС до виконання своїх службових обов`язків призвело до порушення його права володіти, користуватися і розпоряджатися майном та спричинило матеріальну і моральну шкоду. Суд першої інстанції вважав, що сам по собі факт повернення ОСОБА_1 автомобіля через 206 днів після його безпідставного вилучення є справедливою сатисфакцією.
Звертає увагу, що до відзиву на позовну заяву долучена відповідь на запит до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, проте суд першої інстанції надав цим відомостям неправильну оцінку. Крім того, результати обробки запиту були оформлені посадовою особою ВДВС і могли бути відкориговані, тоді як оригінал відповіді МВС до матеріалів справи не долучено.
Водночас, на переконання апелянта, МВС не могло надати інформацію про те, що власником автомобіля станом на 06.02.2023 є ТОВ «Карпат-Полімер», адже процедура перереєстрації транспортного засобу на нового власника була проведена ще у 2021 році в ТСЦ № 6144, що підтверджується, зокрема, поясненнями представника РСЦ ГСЦ МВС у Тернопільській області в справі про скасування арешту з автомобіля ОСОБА_1 . Вперше належний апелянту транспортний засіб був зареєстрований на території України 28.08.2012 за ТОВ «Карпат Полімер» з присвоєнням номерного знака НОМЕР_3 . Упродовж 2015-2021 років автомобіль неодноразово перереєстровувався на різних власників, а з 29.01.2021 зареєстрований за апелянтом (теперішнім власником), з присвоєнням державного номерного знака НОМЕР_1 .
Вказує, що відповідач не був позбавлений можливості після звернення законного власника виправити допущену помилку та скасувати незаконно накладений арешт. Натомість посадові особи органу ДВС не вчинили жодних дій для усунення порушення.
Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що надані докази та фактичні обставини справи не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, а також що він не довів і не надав належних та допустимих доказів її заподіяння й обґрунтованості заявленого розміру. Так, при вирішенні питання про розмір моральної шкоди суд повинен був виходити з того, що арешт накладено незаконно та щодо майна особи, яка не була боржником. Тривале невжиття заходів органом ДВС є протиправною бездіяльністю, що має наслідком заподіяння апелянту моральної шкоди, яка у таких випадках презюмується. Розмір шкоди розраховано за період порушення його прав з розрахунку 200 грн за кожен день існування незаконного арешту. На думку апелянта, такий розмір є розумним і справедливим, оскільки враховує наслідки позбавлення особи транспортного засобу як засобу пересування, пов`язані з цим побутові незручності, а також її морально-психологічний стан, зусилля та витрати, спрямовані на відновлення порушеного права.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що скарга є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.
Вказує, що на виконанні у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 70924533 щодо стягнення з ТОВ «Карпат-Полімер» на користь ГУ ДПС в Івано-Франківській області заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 12 985,92 грн.
27.02.2023 державним виконавцем винесено постанову про оголошення майна боржника в розшук, зокрема транспортного засобу марки «PEUGEOT», модель 307, 2003 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , який згідно з відповіддю МВС України на запит щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів належить ТОВ «Карпат-Полімер».
Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження, у яких боржником є ОСОБА_1 , у Калуському відділі державної виконавчої служби на виконанні не перебували та не перебувають.
Вважає безпідставними доводи апелянта про неможливість надання МВС України інформації про те, що власником автомобіля станом на 06.02.2023 є ТОВ «Карпат-Полімер» у зв`язку з його перереєстрацією у 2021 році в ТСЦ № 6144, а також про можливість коригування відомостей та недолучення оригіналу відповіді МВС України, зазначаючи, що відповідь щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів надана Міністерством внутрішніх справ України. Зазначає, що всі дії, у тому числі запит та отримана відповідь, вчинялися у межах відповідного виконавчого провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження, у якій відображаються запит та відповідь МВС України і містяться відомості про право власності на автомобіль марки «PEUGEOT», модель 307, сірого кольору, 2003 року виробництва, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 . Така відповідь автоматично формується у вкладці «Документи ВП».
На думку відповідача вимоги щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, оскільки арешт та розшук автомобіля марки «PEUGEOT», модель 307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , відділом не накладалися та не оголошувалися. Арешт було накладено на автомобіль марки «PEUGEOT», модель 307, сірого кольору, 2003 року виробництва, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.
Заяви (клопотання) учасників справи
Представник апелянта подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони апелянта. Вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
У судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 01 грудня 2025 року зазначеним вимогам відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником автомобіля марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що підтверджується долученою до позовної заяви копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 29 січня 2021 року (а.с. 37).
Відповідно до копії Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 26 серпня 2024 року поліцейський СРПП ВП № 1 м. Ланівці Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, капрал поліції Душко О.О. здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу PEUGEOT 307, реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку м. Ланівці у зв`язку з тим, що транспортний засіб згідно з ІПНП ЦУНАМІ перебуває у розшуку (а.с. 32-34).
Із копії відповіді в.о. начальника Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 105945 від 04 листопада 2024 року вбачається, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження (далі – АСВП) на примусовому виконанні станом на 04.11.2024 у Відділі відсутні виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ; згідно даних АСВП на примусовому виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження, відповідно до якого за боржником зареєстровано транспортний засіб із номером кузова НОМЕР_2 ; враховуючи вищевикладене, у Відділу відсутні правові підстави для зняття арешту з транспортного засобу: PEUGEOT-307, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , оскільки постановою про арешт майна боржника накладено арешт на транспортний засіб боржника відповідно до зведеного виконавчого провадження із номером кузова НОМЕР_2 , де боржником є інша особа (а.с. 31).
14 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/ бездіяльність органу примусового виконання (а.с. 19-21).
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження, мотивуючи тим, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (а.с. 22-23).
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Карпат-Полімер», Калуський ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС), про визнання права власності задоволено частково. Скасовано арешт з рухомого майна, а саме з автомобіля марки PEUGEOT, моделі 307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , накладеного постановою Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.02.2023. У задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 24-27).
Згідно з копією розписки від 19 березня 2025 року, підписаної апелянтом власноруч, ОСОБА_1 отримав від працівників поліції автомобіль марки PEUGEOT-307, д.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року; претензій не має (а.с. 35).
За змістом відомостей ІП «Гарпун – розшук ТЗ та НЗ» вбачається: категорія обліку – «розшук ТЗ боржника державним виконавцем», ініціатором розшуку є ДВС Мін`юсту, підставою внесення є постанова про розшук майна боржника № 21346874381 від 27.02.2023, транспортний засіб – PEUGEOT, модель 307, 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2 , колір сірий, власник – юридична особа, код ЄДРПОУ 33704000, найменування – Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпат-Полімер» (а.с. 36).
Відповідно до копії відповіді начальника Кременецького районного відділу поліції ВП № 1 (м. Ланівці) № 71541-2025 від 19 травня 2025 року транспортний засіб марки PEUGEOT, МОДЕЛІ 307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 було поміщено на спецмайданчик ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області 26.08.2024 у зв`язку із перебуванням вказаного автомобіля під арештом. Арешт на вказаний автомобіль накладено Калуським ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (постанова Калуського ВДВС від 27.02.2023). 19.03.2025 за рішенням Калуського міськрайонного суду у справі № 345/6724/24 від 14.01.2025 зазначений автомобіль було видано власнику – ОСОБА_1 у зв`язку зі зняттям арешту із вказаного транспортного засобу. За його зберігання на спецмайданчику ВП № 1 (м. Ланівці) Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області кошти не нараховувались (а.с. 30).
З копії відповіді на запит № 155429651 від 06 лютого 2023 року з МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів вбачається, що за боржником ТОВ «Карпат-Полімер» зареєстрований, зокрема, транспортний засіб марка: PEUGEOT, модель: 307, категорія: легковий, рік виробництва: 2003, VIN: НОМЕР_6 , номер кузова: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 , колір: сірий (а.с. 59).
Відповідно до копії постанови про розшук майна боржника у межах виконавчого провадження № 70924533 від 27 лютого 2023 року, винесеної головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванців Галиною Іванівною (при примусовому виконанні), з метою забезпечення реального виконання рішення оголошено в розшук майно боржника ТОВ «Карпат-Полімер», зокрема, PEUGEOT, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 (а.с. 60, 62-63).
З копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу у межах виконавчого провадження № 70924533 від 26 червня 2024 року вбачається, що у боржника ТОВ «Карпат-Полімер» відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення; транспортний засіб, який зареєстрований за боржником, перебуває у розшуку; розшук даного транспортного засобу, який проводився органами МВС протягом року, виявився безрезультатним.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставина відмови відповідача у скасуванні арешту з транспортного засобу у зв`язку з відсутністю правових підстав для такого скасування не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди з державного виконавця на користь позивача. При цьому судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 14.01.2025 порушене право позивача було відновлено та скасовано арешт з належного йому транспортного засобу, рішення суду виконано, а 19.03.2025 автомобіль повернуто позивачу. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що йому було заподіяно шкоду неправомірними діями державного виконавця Калуського ВДВС.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Суд першої інстанції вірно встановив, що на підставі відповіді на запит № 155429651 від 06.02.2023 Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, згідно з якою ТОВ «Карпат-Полімер» належить автомобіль марки «PEUGEOT», модель: 307, сірого кольору, 2003 року виробництва, номер кузову: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 , 27.02.2023 державним виконавцем винесено постанову про оголошення зазначеного майна боржника в розшук.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 30 січня 2018 року № 64/261/5 затверджено Порядок взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України та органів і осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів. Цей Порядок визначає механізм взаємодії Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України з державними, приватними виконавцями при проведенні виконавчих дій щодо примусового виконання судових рішень і рішень інших органів.
Відповідно до п.п. 1, 2 розділу ІІ «Інформаційна взаємодія щодо виявлення та арешту транспортних засобів боржника» вказаного Порядку державне підприємство «Національні інформаційні системи» забезпечує передачу від АСВП до ЄДРТЗ запитів про зареєстровані за боржником транспортні засоби, сформованих державними, приватними виконавцями.
Головний сервісний центр МВС (далі - ГСЦ МВС) забезпечує передачу відповідей на запити про зареєстровані за боржником транспортні засоби від ЄДРТЗ до АСВП.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом МВС України № 779 від 06 листопада 2020 року, ведення ЄДРТЗ здійснюється уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС під час виконання покладених на них функцій та завдань відповідно до законодавства шляхом обробки (унесення, накопичення, використання, узагальнення) інформації в ЄДРТЗ про зареєстровані транспортні засоби, їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби. Уповноважені посадові особи Головного сервісного центру МВС забезпечують повноту, достовірність та своєчасність унесення ними інформації до ЄДРТЗ.
Таким чином, державний виконавець на підставі отриманої у встановленому законом порядку відповіді органу МВС України виніс постанову про розшук майна боржника, зокрема, транспортного засобу PEUGEOT, реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 .
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів заподіяння йому шкоди саме неправомірними діями державного виконавця, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання таких дій незаконними.
Щодо вимоги апелянта про відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. (ч.1 ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. (ч. 1 ст. 1174 ЦК України).
Відтак, у разі завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових або службових осіб така шкода підлягає відшкодуванню державою у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
При цьому держава у справах про відшкодування шкоди відповідає за заявленими до неї вимогами в особі органу державної влади, незаконні рішення, дії чи бездіяльність якого спричинили шкоду особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) зроблено висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи апелянта щодо заподіяння йому моральної шкоди ґрунтуються виключно на його власних твердженнях та не підтверджені належними і допустимими доказами. Наявні у справі докази та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, а також не підтверджують обґрунтованості заявленого її розміру. При цьому апелянтом не доведено неправомірності дій відповідача при винесенні постанови у межах виконавчого провадження № 70924533 про оголошення майна боржника в розшук, а також наявності причинного зв`язку між такими діями та порушенням його прав. За таких обставин відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.
Крім того, посилаючись у позовній заяві та апеляційній скарзі на заподіяння йому матеріальної шкоди (у формі втраченої вигоди), ОСОБА_1 не заявляв вимог про її стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доводи апелянта про те, що відповідальність держави за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, настає незалежно від вини посадової особи, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки самі по собі не свідчать про наявність підстав для задоволення позову.
Звертаючись до суду з вимогами про визнання дій відповідача незаконними та відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести наявність протиправності таких дій, факт заподіяння йому моральної шкоди, її характер та обсяг, а також причинний зв`язок між оскаржуваними діями (бездіяльністю) та такими наслідками. Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували неправомірність дій державного виконавця, а також наявність шкоди та причинного зв`язку між нею і діями відповідача.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України надав їм належну правову оцінку та обґрунтовано їх відхилив, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для повторного надання оцінки тим самим доводам апелянта.
При цьому апеляційний суд бере до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, згідно з якими право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland»), заява № 49684/99).
Таким чином, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права і фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Пацули Василя Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 01 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:       О.О. Томин
Судді:        В.А. Девляшевський
О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 04 березня 2026 року.