Справа № 750/5146/25 
Категорія 43 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)

09 лютого 2026 року        м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді     Петрова Д.В.,
при секретарі судового засідання   Сідько І.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування потерпілого,
У С Т А Н О В И В :
У квітні 2025 року керівник Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Чернігівської міської ради звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із вищезазначеним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.04.2025 зазначену справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 року визначено головуючого суддю Петрова Д.В.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що Слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 12024270340002815 від 27.08.2024, за результатами якого до Деснянського районного суду м. Чернігова скеровано обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Встановлено, що 27.08.2024 близько 15 год. 30 хв. військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «JEEP» моделі «GRAND CHEROKE» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , рухався автомобільною дорогою зі сторони вул. Гетьмана Полуботка по вул. Оборонців Чернігова в бік вул. Михайлофедорівської в м. Чернігів.
Встановлено, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов?язаний був діяти відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі (п. 2.3 б), перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (10.1), перед виконанням маневру повороту ліворуч дати дорогу зустрічному транспортному засобу (п. 10.4).
В той же час, 27.08.2024 близько 15 год. 30 хв. ОСОБА_1 , рухаючись у вказаному напрямку на ділянці автомобільної дороги зі сторони вул. Гетьмана Полуботка по вул. Оборонців Чернігова в сторону вул. Михайлофедорівської в м. Чернігів, всупереч п.п. 2.3 б), 10.1, 10.4 Правил дорожного руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час виконання маневру повороту ліворуч не дав дорогу зустрічному транспортному засобу, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «HONDA» модель «CB5OOS» з реєстраційним номером НОМЕР_4 , під керування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу марки «HONDA» моделі «CB50OS» з реєстраційним номером НОМЕР_5 , ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої малогомілкової кістки на рівні нижньої третини та внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламків та підвивихом ступні, крововиливів на калитці, котрі спричинені дією тупих твердих предметів і в сукупності, як можливого наслідку одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 добу.
У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов?язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі), п. 10.1 (перед початком руху та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв?язку з її наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.10.2024 у справі № 750/14174/24 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв?язку з примиренням його з потерпілим.
Відповідно до інформації КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради від 24.12.2024 № 01-04/2400, довідки від 20.12.2024 № 28 витрати закладу охорони здоров?я на лікування потерпілого ОСОБА_2 становлять 36 404 грн. 70 коп. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 34 342 грн. 75 коп., а за рахунок коштів місцевого бюджету - 2 061 грн. 95 коп.
3 огляду на вказане, ОСОБА_1 зобов?язаний відшкодувати витрати, понесені закладом охорони здоров?я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Фінансування КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради у 2024 році здійснювалося Національною службою здоров?я України (далі - НСЗУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 2576-E124-P000. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні.
Частина коштів, зокрема на фінансування комунальних послуг лікарні, виділялася з місцевого бюджету.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради є юридичною особою, засновником і власником якої є Чернігівська міська рада.
Статутом КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради, затвердженим рішенням Чернігівської міської ради від 20.04.2023 № 244 визначено, що власником та засновником Підприємства виступає Чернігівська міська рада.
Отже, КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради відноситься до юридичних осіб комунальної власності, кошти, які виділяються на лікування хворих, частково надходять із місцевого бюджету.
Враховуючи наведене, кошти в сумі 2 061 грн. 95 коп. підлягають зарахуванню до місцевого бюджету.
НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми.
В той же час, оскільки КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради витратила отримані від НСЗУ державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікуванні потерпілого ОСОБА_2 , котрий перебував на стаціонарному лікуванні з вини ОСОБА_1 - на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради, дані кошти, а саме 34 342 грн. 75 коп., необхідно стягнути з ОСОБА_1 та зарахувати до Державного бюджету України.
Таким чином, відповідно до положень Конституції України право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших суб?єктів.
Невідшкодування витрат, здійснених КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради за рахунок державного та місцевого бюджетів на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , негативно впливає на фінансування лікування інших пацієнтів, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров?я, забезпечення пов?язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.
Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача.
Чернігівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони листом від 17.12.2024 № 9-72/2972 вих-24 повідомлено Національну службу здоров?я України про виявлені факти невідшкодування завданої шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави.
Однак, листом від 25.12.2024 № 47945/2-16-24, НСЗУ на адресу спеціалізованої прокуратури надано відповідь про те, що відповідно до норм Положення про Національну службу здоров?я України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 № 1101, НСЗУ не наділено повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину.
Одночасно НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави із цивільним позовом прокуратурою та готова до співпраці в межах повноважень.
Вказане свідчить про бездіяльність Національної служби здоров?я України та відсутність наміру звернення до суду, оскільки спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони листом фактично повідомлено про виявлені порушення.
Відсутність претензійно-позовної роботи з боку Національної служби здоров?я України свідчить про нездійснення уповноваженим державним органом покладеного на нього законом обов?язку із захисту державних інтересів у сфері раціонального використання бюджетних (державних) коштів, внаслідок чого не надходять кошти до державного бюджету, порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров?я та забезпечення пов?язаних з ними державних гарантій.
Крім того, Чернігівська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону зверталась із запитами на адресу Чернігівської міської ради та КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради про те, чи вживаються уповноваженими органами заходи щодо Відповідача шляхом подання позовної заяви про стягнення коштів.
Листом № 01-04/2400 ВіД 24.12.2024 на вимогу Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради повідомило про те, що не зверталось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілого від злочину.
Крім цього, на адресу Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони надійшов лист Чернігівської міської ради № 1781/2-10/вих/02/10733/20/вх/03 від 24.12.2024, відповідно до якого Чернігівська міська рада не зверталась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілого від злочину і Чернігівська міська рада не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру, шляхом подачі Чернігівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони відповідної позовної заяви.
Після набрання чинності ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.10.2024 у справі № 750/14174/24, Чернігівською міською радою, а також КНП «Чернігівська міська лікарня імені № 2» Чернігівської міської ради не вжито жодних заходів, в тому числі представницького характеру, щодо стягнення витрачених коштів на лікування потерпілого від злочину.
Зважаючи на те, що уповноваженими органами не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, внаслідок чого не надходять кошти до державного та місцевого бюджетів, в даному випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров?я та забезпечення пов?язаних з ними державних гарантій, і такі витрати негативно впливають на фінансування інших хворих, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров?я, забезпечення пов?язаних з ними державних гарантій.
Відтак, Чернігівська спеціалізована прокуратура у сфері оборони звертається до суду з позовом в інтересах держави в особі Національної служби здоров?я України та Чернігівської міської ради про відшкодування витрат, здійснених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 в сумі 36 404 грн. 70 коп. (на користь державного бюджету України в особі НСЗУ в сумі 34 342 грн. 75 коп. та на користь місцевого бюджету в особі Чернігівської міської ради в сумі 2 061 грн. 95 коп.).
На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Чернігівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони попередньо повідомлено Чернігівську міську раду та Національну службу здоров?я України про представництво інтересів держави в особі Чернігівської міської ради та Національної служби здоров?я України листами від 27.03.2025 № 9-72/1224вих-25 та від 27.03.2025 № 9-72/1223 ви-25 відповідно.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.10.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:  відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;  відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;  відповідач не подав відзив;  позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України держава, Автономна республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають права зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.
Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1206 ЦК України, особа, що вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Пункт 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок) вказує, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат.
Також п.3 Порядку зазначає, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
Пункт 2 Порядку передбачає, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
У фактичні витрати лікарні входять такі видатки:
-заробітна плата працівників;
-нарахування на оплату праці;
-видатки на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю, медикаментів та перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування;
-оплата всіх послуг, в тому числі і комунальних;
-інші поточні витрати лікарні.
Кожен місяць фактичні витрати лікарні - різні, кількість ліжко-днів різна, тому і сума вартості за один ліжко-день кожного місяця змінюється.
Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої малогомілкової кістки на рівні нижньої третини та внутрішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламків та підвивихом ступні, крововиливів на калитці, котрі спричинені дією тупих твердих предметів і в сукупності, як можливого наслідку одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 добу.
На час розгляду судом кримінального провадження відносно ОСОБА_1 цивільний позов у порядку ст.128 КПК України прокурором не заявлявся.
Виходячи з викладеного, ОСОБА_1 зобов`язаний у відповідності до вимог ст.1206 ЦК України відшкодувати 34 342 грн 75 коп. - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, які надані з державного бюджету України Національною службою здоров`я України.
Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини ОСОБА_1 на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 . ОСОБА_2 негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» передбачено, що відшкодування витратна стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на стаціонарне такому лікування лікування. потерпілого Відшкодування може покладатися витрат тільки на на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку).
Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 344/9800/20 від 12 березня 2024 року дійшов до наступного висновку: «експлуатація транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана із підвищеним ризиком невинуватого завдання шкоди іншим учасникам дорожнього руху. Водій автомобіля, розпочинаючи експлуатацію такого джерела підвищеної небезпеки, тим самим приймає на себе усі ризики, пов`язані зі здійсненням такої діяльності, а отже, зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його власними діями, навіть за відсутності вини у настанні негативних наслідків, якщо вони не викликані дією непереборної сили або настали в силу умислу потерпілого».
Отже, відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, відбувається не з юридичної особи, з якою винна у злочині особа перебуває в трудових відносинах, а винятково із самої особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 грудня 2024 року у справі № 712/5139/20.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
Закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 на підставі ст. 46 КК України в зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим є нереабілітуючою підставою та не звільняє особу, яка вчинила кримінальне правопорушення від відшкодування шкоди, завданої вчиненням правопорушення. 
Ухвалене, відносно ОСОБА_1 рішення має преюдиційне значення у даній справі та є обов`язковим для суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності звільненої особи, в питанні, чи мали місце події та чи вчинені вони цією особою.
Суд вважає, що прокурор є уповноваженою особою на звернення до суду із цим позовом, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 вказано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку з посиланням на законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Поняття «орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до норм Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Правовідносини, пов`язані із використанням бюджетних коштів та наповнюваністю бюджетів становлять суспільний інтерес, а несвоєчасність і неповнота повернення коштів до бюджету цьому суспільному інтересу не відповідає.
Відповідно до вимог ст. 89 Бюджетного кодексу України витрати, які спрямовуються на заклади охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, здійснюються з місцевого бюджету.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством.
Кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.
Ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності зазначеного лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до абз. 2 п. 3 Порядку, у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться у порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб.
Згідно п. 4 Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
В даному випадку встановлено порушення інтересів держави, яке полягає в невідшкодуванні відповідачем коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, внаслідок чого до бюджету не надійшли кошти в сумі 34 342 грн 75 коп.
Ненадходження коштів до відповідних бюджетів призводить до порушень діяльності зазначених лікувальних закладів щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави, внаслідок чого виникає передбачене законом право прокурора на звернення до суду з позовом для їх захисту.
Таким чином, порушення інтересів держави (національного, суспільного інтересу) відбулось внаслідок ігнорування відповідачем порядку відшкодування коштів на лікування особи, потерпілого від злочину, яке проведено за рахунок коштів комунального закладу та міського бюджету в цілому. Несвоєчасне надходження коштів ослаблює економічні основи місцевого самоврядування та медичного закладу, позбавляє можливості закладом здійснювати подальше використання коштів міського бюджету на реалізацію програм в сфері охорони здоров`я та надання медичної допомоги іншим хворим тощо.
Аналогічної позиції щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров`я притримується і Європейський суд з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 по справі «Хаммерн (Hammern) проти Норвегії» (скарга №30287/96) встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено.
Велика палата Верховного суду зробила свій висновок щодо поняття «нездійснення або неналежного здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій» (справа № 912/2385/18 від 26.05.2020), відповідно до якого бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Відповідно до п. 5.6 постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 визначено, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, про що вказується в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.
Слід звернути увагу, що згідно із ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 вказано, що прокурор, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» надає можливість такому органу відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.
Невжиття компетентним органом відповідних заходів протягом розумного строку після того, як такому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватись як бездіяльність такого органу.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що держава може вступати як в адміністративні (публічні), так і цивільні (господарські) правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками таких правовідносин.
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тому поведінка органів, через які вона діє у цивільних відносинах, розглядається як відповідна поведінка держави в них.
Отже, у суспільних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах. Метою участі держави в особі відповідних органів у цивільних (господарських) правовідносинах є насамперед задоволення приватного інтересу держави.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у п. п. 82-84 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц дійшла до висновку, що незалежно від того, хто саме звернувся до суду - орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (у тому числі у цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин.
Змістом правовідносин за участю держави є права, обов`язки та інтереси самої держави, які вона реалізує через відповідного суб`єкта, а не приватні права, обов`язки та інтереси цього суб`єкта, який бере безпосередню участь у певних правовідносинах від імені держави.
Наведене кореспондується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 910/18605/19, викладеним у постанови від 25.08.2022, за яким, визначаючи одним із позивачів суб`єкта, через якого держава бере участь у правовідносинах, прокурор не здійснює захисту його інтересів, а захищає порушені інтереси держави, які тісно пов`язані з діяльністю або повноваженнями такого суб`єкта.
Тож фактичним позивачем у позові, поданому в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор, а отже, судовому захисту підлягає порушений інтерес держави, а не приватний інтерес суб`єкта, через якого держава діє в цивільних правовідносинах.
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.
Таким чином, враховуючи, що затрати лікарні не відшкодовані, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави уповноваженими органами, виникає законне право прокурора на звернення із даною позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність призводить до ненадходження коштів, які мали б поступити до міського бюджету.
Згідно п. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.
Таким чином, позов Керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування потерпілого підлягає задоволенню. 
На підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 3 028 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позов Керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування потерпілого - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілого в розмірі 34 342 (тридцять чотири тисячі триста сорок дві) грн. 75 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Чернігівської міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину в загальному розмірі 2 061 грн. 95 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. судового збору в дохід держави. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
- позивач - Керівник Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону (місцезнаходження: 14013, м. Чернігів, вул. Шевченка, буд. 57) в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України - місцезнаходження: 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, буд. 19, Код ЄДРПОУ 42032422, в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради - місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, буд. 7.
- відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - відсутній в матеріалах справи.

Суддя         Дмитро ПЕТРОВ