ЄУН №337/797/26
Провадження №3/337/237/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2026 року

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредун Дмитро Сергійович, розглянувши матеріали адміністративної справи, яка надійшла з УПП в Запорізькій області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , громадянина України, інформація про місце працевлаштування відсутня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , – 
за ч.5 ст. 126 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №577785 від 28.01.2026: «28 січня 2026 року в 14:52 годині біля буд.№10 по вул. Стародніпровська (Воронезька) у м. Запоріжжя водій  ОСОБА_1 керував транспортним засобом «CHEVROLET AVEO» д.н.з. « НОМЕР_2 » будучи позбавленим права керування транспортним засобом, правопорушення вчинено повторно протягом року, постановою ЕНА №4041944 від 09 лютого 2025 року був притягнутий до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП. Своїми діями порушив п.2.1.а ПДР України».
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. 
На виконання вимог ст. 6 Конвенції судом було вжито заходів для повідомлення  ОСОБА_1 про місце, день та час судового розгляду справи. 
В судове засідання  ОСОБА_1 , повідомлений за вказаним ним номером телефону, так і за місцем реєстрації, не з`явився повторно.Причину неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду, або про розгляд справи за його відсутності не надав. 
Згідно ст. 268 КУпАП справу за відсутності особи може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами як джерело права (ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як вбачається з відеозапису події,  ОСОБА_1 обізнаний щодо складення відносно нього протоколу про адміністративні правопорушення та подальший судовий розгляд справи. Отже неявку до засідання, суд розцінює як зловживання своїми правами, направлене на затягування розгляду справи. 
За вказаних обставин суддя вважає за можливе розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 . 
Заслухавши пояснення учасника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав-учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), п.30).
Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.
В практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість, тобто коли внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.
Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).
Після проведення аналізу вказаних вище джерел права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП (що діяло на момент вчинення інкримінованого особі діяння), з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст. 62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ч.2 ст. 251 КУпАП о бов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З усіх досліджених судом доказів, лише міркування поліцейського, що транспортний засіб «CHEVROLET AVEO» д.н.з. « НОМЕР_2 » змінив свої положення на парковці, з того часу, як вони проїжджали поруч, вказують на керування ОСОБА_1 , транспортним засобом. Однак ці пояснення не підтверджені жодними іншими доказами. 
Відеозапис відеореєстратора поліцейського автомобіля не зареєстрував рух транспортного засобу «CHEVROLET AVEO» д.н.з. « НОМЕР_2 », під час руху повз парковку. 
Коли поліцейські підійшли до автомобіля «CHEVROLET AVEO» д.н.з. « НОМЕР_2 », двигун був заглушений, а ОСОБА_1 , протягом всього часу спілкування з поліцією, наполягає що не керував автомобілем. Пояснював, що автомобіль розвернув його знайомих. Однак поліцейські таку версію не перевірили, і особу, на яку вказував ОСОБА_1 , не опитали.
Отже у справі не доведене ні час вчинення правопорушення (не є зрозумілим висновок поліції, що автомобіль рухався саме о 14:52 годині 28 січня 2026 року), ні місце його вчинення, ні підтвердження вчинення правопорушення саме ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. 
Із аналізу наведених доказів та норм законодавства слід зробити висновок, що в протоколі про адміністративне правопорушення і долучених до нього матеріалах не міститься переконливих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Вказане викликає обґрунтований сумнів щодо винності особи у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП. Всі сумніви в даному випадку суд, у відповідності до вищевказаних норм права трактує на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений ч.5 ст. 126 КУпАП, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі. 
Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та всі докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. 
Керуючись ст.ст. 247, 268, 277 КУпАП, суддя –

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 126 КУпАП – закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня її винесення. 

Суддя: Д.С. Бредун