Дата документу 23.03.2026
Справа № 334/646/26
Провадження № 2/334/1426/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Енергодарської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області про визнання права власності,
за участю: представника позивачки адвоката Шидзінського І.В.,
встановив:
представник позивачки адвокат Шидзінський І.В. звернувся до суду з позовом до Енергодарської міської військової адміністрації Василівського району Запорізької області, в якому просить визнати за позивачкою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , із яким вона перебувала у шлюбі з 05.01.1979 до дня смерті, та проживали в АДРЕСА_1 . У відповідності до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.12.2001 позивачці та її покійному чоловіку на праві спільної сумісної власності належала квартира по місцю їх реєстрації та фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до відповіді на запит від 04.06.2025 № 253, який був поданий для отримання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 виконавчий комітет Енергодарської міської ради повідомив про наступне: у місті Енергодарі Запорізької області державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна до 01.01.2013 проводилась КП «Енергодарське Бюро технічної документації» Енергодарської міської ради. Так як територія Енергодарської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією Російською Федерацією, а адміністративна будівля вказаного КП, де зберігалися оригінали документів захоплена окупантами, відповідно будь-якої інформації, що знаходилась в КП «Енергодарське БТІ» надати і підтвердити не можуть. З метою зареєструвати право власності на нерухоме майно позивачка звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно, де їй було відмовлено в реєстрації у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували факт набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. До складу спадщини, на яке претендує позивачка, входить квартира за адресою: АДРЕСА_2 . На звернення позивачки вказану квартиру, приватним нотаріусом Дзера М.Л., було відмовлено з наступних підстав: відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності покійного ОСОБА_2 на дану квартиру, а також відсутня інформація про державну реєстрацію права на нерухоме майно. За таких обставин позивачка не може скористатись правом наслідування домоволодіння, в адміністративному порядку, тобто, через нотаріальну контору, тому для його набуття змушена звертатись до суду.
Представник відповідача відзив на позов не подав.
Ухвалою про відкриття провадження у справі від 28.01.2026 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженні, призначено підготовче засідання. Ухвалою про призначення судового розгляду від 20.02.2026 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. Причини неявки не повідомила. З заявою про розгляд справи без її участі не зверталася.
Представник ОСОБА_1 адвокат Шидзінський І.В. в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Також зазначив, що ОСОБА_2 помер у 2021 році в лікарні у місті Запоріжжя. До цього вони із позивачкою як подружжя разом проживали у спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Просив покласти сплачений позивачкою судовий збір на неї.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не подав.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
05.01.1979 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серії НОМЕР_2 від 18.10.2023.
На підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.12.2001 ВП ЗАЕС НАЕК «Енергоатом» посвідчив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка зареєстрована Енергодарським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за № 165.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 22.11.2021.
Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дзерою М.Л. була відкрита Спадкова справа № 122/2025, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.09.2025 № 82386198.
Відповідно до листа виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області від 05.06.2025 № 02-33/0596, наданого у відповідь на запит про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 до 01.01.2013 державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна проводилась Комунальним підприємством «Енергодарське бюро технічної документації» Енергодарської міської ради. З 04.03.2022 і на теперішній час територія Енергодарської міської територіальної громади є тимчасово окупованою Російською Федерацією. Адміністративна будівля вказаного комунального підприємства, де зберігались оригінали документів, створені в результаті діяльності підприємства, також захоплена окупантами. В Енергодарської міської військової адміністрації та органів місцево самоврядування м. Енергодара, на жаль, відсутній доступ до інформації, яка знаходилася у Комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради. У працівників виконавчого комітету Енергодарської міської ради відсутній доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстру прав власності на нерухоме майно) через обмежувальні заході з боку ДП «Національні інформаційні системи». Таким чином, виконавчий комітет Енергодарської міської ради позбавлений можливості надати запитувану інформацію.
Відповідно до листа Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради від 04.06.2025 № 253 у зв`язку з розглядом заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав за № 67284657 від 04.06.2025, про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , є свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.12.2001, видане ВП ЗАЕС НАЕК «Енергоатом».
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дзери М.Л. від 05.09.2025 № 778/02-63 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на ім`я ОСОБА_2 , є відсутнім, а всі документи на його ім`я не підтверджують права власності померлого на квартиру.
Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій державного реєстратора Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 06.06.2025 № 79311080 встановивши наявність обставин, які є підставою для відмови в проведеній реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, державний реєстратор відмовив у проведенні реєстраційних дій.
Як передбачено часиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.12.2001 ВП ЗАЕС НАЕК «Енергоатом» був зареєстрований Енергодарським бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 165 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що свідчить відповідний запис на зворотному боці свідоцтва.
Державним реєстратором Рогатинської міської ради Івано-Франківської області Купріній Я.О. відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо вказаної квартири, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно із статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює згідно з законом по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Верховний Суд в своїй постанові від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 вказав, що до 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрацію права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася у Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Якщо документи містять одну з наступних відміток: штамп БТІ або відмітку БТІ, чи є витяг з реєстру БТІ, тоді документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до2013 року в старому реєстрі прав власності на нерухоме майно і відповідно, держава визнає право власності на таке майно. Такі документи є дійсними.
Відповідно до Порядку реєстрації прав власності, який діяв до 2013 року, реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інші приміщення, будівлі та споруди проводилася в реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснювалась реєстраторами заснованих відповідними органам місцевого самоврядування комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації (БТІ)за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна.
Державна реєстрація здійснювалась на підставі правовстановлювальних документів, зокрема: -договорів, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності; виданих нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування; свідоцтва про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень державного та комунального житлового фонду; рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.
Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав, реєстратор БТІ вносив записи до відповідного розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно, після чого видавав у паперовому вигляді витяг про державну реєстрацію прав, який є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, а у разі проведення державної реєстрації права на нерухоме майно на правовстановлюючого документі також робив відмітку (штамп) про державну реєстрацію.
Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, для підтвердження свого права, яке виникло до 01.01.2013, якщо власники зазначених об`єктів нерухомого майна мають документи, що містять одну з наступних відміток: штамп БТІ або відмітку БТІ, чи є витяг з реєстру БТІ, такі документи вважаються належним чином оформлені, а право власності зареєстроване до 2013 року в старому реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.
У статті 179 ЦК України надано визначення річь є предметом матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Також у статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Стаття 190 ЦК України визначає майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
У теорії цивілістики під майновими правами розуміється: 1) у широкому значенні речового права суб`єктивне цивільне право як таке, що стосується майнових цінностей і має грошову оцінку, наприклад, право власності на похідні права, зобов`язальні права (права з договорів, що укладаються з приводу передання майна у власність або користування), майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права, тощо; 2) у вузькому значенні - як суб`єктивне право, яке здатне бути самостійним об`єктом обороту; тобто у разі передання майнового права набувач отримує його як можливість претендування на майно або вчинення власних дій відносно майна.
Крім того, вказане питання було предметом дослідження як у рішеннях ЄСПЛ, так і Верховного Суду України та Верховного Суду.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення ЄСПЛ щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).
У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, N 10741/84).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98).
В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.
У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.
Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.
Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та N 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16.
Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спірна квартира на праві спільної сумісної власності належала позивачці та члену її сім`ї ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого до спадкового майна увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до статей 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з частиною першою та другою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
У визначений строк позивачка не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 . Проте позивачка є такою, що прийняла спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, у зв`язку із тим, що на час смерті спадкодавця вона проживала разом з ним за однією адресою, що підтверджується копією її паспорта, свідоцтвом про право власності на житло.
Приватний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 , є відсутнім.
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Тобто, законом надано право особі, яка вважає себе власником, звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого права власності. При цьому, враховуючи специфіку цивільного та цивільного процесуального законодавства, на таку особу покладається обов`язок доведення наявності обставин та підстав визнання права власності на спірне майно.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому необхідно визнати за  ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що в судових дебатах представник позивачки просив покласти судові витрати на позивачку, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений статтею 13 ЦПК України, судовий збір в сумі 4 000 гривень покладає на позивачку.
Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279, 280 - 282 ЦПК України, суд
ухвалив:
позов задовольнити повністю.
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:
позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: зареєстроване - АДРЕСА_2 , фактичне – АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ,
відповідач – Енергодарська міська військова адміністрація Василівського району Запорізької області, місцезнаходження: просп. Соборний, буд. 164, м. Запоріжжя, код ЄДРПОУ 45089995.

Суддя М.В. Фетісов