Справа № 592/1960/19 
Номер провадження 22-ц/816/1544/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 лютого 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі: (колегія суддів)
головуючого – Черних О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Замченко А.О., Петен Я.Л.
секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.
учасники справи:
державний виконавець Ковпаківського ВДВС у м. Суми  – Ліжниченко В.О.
позивач ( стягувач) –  ОСОБА_1  
відповідач (боржник) – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за апеляційною скаргою Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.12.2025 року у справі № 592/1960/19 за поданням державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника – ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано, стягувач – ОСОБА_1 ,
УСТАНОВИВ:
1. Описова частина
27 листопада 2025 року державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України звернувся до суду з поданням у порядку розділу VI ЦПК України. Просив вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судового рішення, а саме: 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером 591019150:01:06:0313 у АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована тим, що у провадженні державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 592/196019 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до повноліття дитини. Станом на 01 листопада 2025 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів складає 105401, 00 грн. В ході виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що доходи та майно, необхідні і достатні для виконання вищевказаного судового рішення у ОСОБА_2 відсутні. Разом з тим під час виконавчих дій було встановлено, що у власності боржника знаходиться 1/3 частина земельної ділянки площею 0,2126 га з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером: 591019150:01:06:0313, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону. Проте, ОСОБА_2 своє право власності на вказану земельну ділянку в установленому законом порядку не зареєстрував, що унеможливлює звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за аліментами. Посилаючись на вказані обставини, державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України просив вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, шляхом надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме на 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 591019150:01:06:0313, розташованої у АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 в розмірі, необхідному для виконання виконавчого документу. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року в задоволенні подання державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про вирішення питання про надання дозволу на звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника - відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його подання про надання дозволу на звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника задовольнити.
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що боржник про відкрите виконавче провадження знає, проте належним чином своє зобов`язання не виконує, на 01 листопада 2025 року у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 105401,00 грн. Будь-яких платежів у рахунок погашення боргу боржник перед стягувачем не здійснив, документального підтвердження про факт повної або часткової сплати боргу згідно з судовим рішенням державному виконавцю не надав, з жодними пропозиціями щодо шляхів вирішення питання заборгованості не звертався. Посилаючись на те, що подання зумовлене відсутністю будь якої іншої можливості виконати рішення суду і виконати вимоги чинного законодавства щодо вчинення державним виконавцем дій на звернення стягнення на належне боржникові нерухоме майно, а саме, передачі майна на реалізацію. Проте, суд першої інстанції під час розгляду подання не з`ясував правових підстав, із яких виконавець звернувся до суду з цим поданням, не дослідив наявні підтверджуючі документи і відмовив в його задоволенні. З огляду на викладене та у зв`язку з тим, що рішення суду не виконане, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів для виконання рішення, є підстави для застосування до ОСОБА_2 заходу забезпечення виконання судового рішення шляхом надання дозволу на звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 січня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 08 січня 2026 року апеляційна скарга залишена без руху
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 21 січня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 21 січня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ліжниченко В.О. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.97). 
Боржник та стягувач про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, згідно з положеннями ст.128 ЦПК України. 
Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
2. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи державному виконавцю у задоволенні його подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем не доведено недостатності у боржника грошових коштів, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.
Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.
Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що рішенням Ковпаківського районного суду від 02 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини задоволено повністю. Ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти в розмірі з частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до повноліття дитини, починаючи стягнення з часу звернення до суду – з 04.02.2019 року на користь ОСОБА_1 (а.с. 24-25)
11 вересня 2019 року постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 60025851 щодо виконання виконавчого листа № 592/1960/19 виданого 04.09.2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 аліменти в розмірі з частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до повноліття дитини, починаючи стягнення з часу звернення до суду – з 04.02.2019 року на користь ОСОБА_1 (а.с. 41 )
В ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито ряд заходів, спрямованих на встановлення наявності рухомого чи нерухомого майна та доходів боржника, які виявилися безрезультатними.
Так, 03 січня 2024 року державним виконавцем вжито обмежувальні заходи відносно ОСОБА_2 , шляхом винесення вмотивованих постанов про встановлення тимчасових обмежень у користуванні спеціальними правами, у тому числі в праві виїзду за межі території України, накладено арешт на кошти боржника, обмежено у праві полювання, керування транспортними засобами, обмежено у праві користування вогнепальною зброєю.
Згідно відповіді ДПС України про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб інформація в ДРФО відсутня. Згідно відповіді ДПС України у боржника відсутні рахунки відкриті у банках та інших фінансових установах ( а.с. 44)
Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії інформацію не знайдено. Згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, станом на 26.11.2025 боржник отримував дохід у ФОП ОСОБА_4 01.02.2025, тобто один місяць (а.с. 48)
Як вбачається з відповіді ІС ДП «НАІС» в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби (а.с. 45).
Згідно наявної у виконавчому провадженні інформації (спадкова справа № 48333953) боржник ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги 1/3 частини нерухомого майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером 5910191500:01:006:0313 у АДРЕСА_1 (а.с. 46-47) .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не зареєстроване в установленому порядку об`єкти нерухомого майна (а.с. 50) 
Відповідно до розрахунку № 170237, згідно виконавчого листа № 592/1960/19 від 04.09.2019, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , заборгованість останнього станом на 01.11.2025 року складає 105401,00 грн.(а.с. 49)
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Вказані конституційні положення реалізовані зокрема у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин 1, 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
У частині 1статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина 10 статті 440 ЦПК України).
Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (частина 11статті 440 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 488/3753/17-ц (провадження № 61-17011сво19) зроблено висновок, що «розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) є виконанням судових рішень, як заключного етапу у процесі реалізації захисту цивільних прав. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Правовідносини з виконання судових рішень є триваючими до тих пір, поки судове рішення не буде виконане у порядку, передбаченому законом».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2023 року в справі № 2-2727/11 (провадження № 61-8007св23) вказано, що:
«відповідно до частини 3 та 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 10 статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.
Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).
При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Під час розгляду подання в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги нерухомого майна, а саме: 1/3 земельної ділянки з кадастровим номером 591019150:01:06:0313 у 
АДРЕСА_1 зазначити, що згідно частин першої, третьої статті 1268, частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Так, ст. 1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. При цьому варто зауважити, що відмінностей між порядком спадкування прав, пов`язаних з землею, та будь-яких інших прав майже немає. Водночас, якщо за загальним правилом спадкоємці наділені правом на одержання свідоцтва про право на спадщину, то стосовно земельних ділянок та похідних речових прав, щодо яких здійснюється державна реєстрація, встановлюється зобов`язання звернутися до нотаріуса, а в сільських населених пунктах — до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України).
До 1 січня 2013 року право власності на землю підтверджувалося державним актом на право власності на земельну ділянку, а право користування – державним актом на право постійного користування землею. При цьому в державних актах старого зразка кадастровий номер земельної ділянки не зазначався. Проте такі державні акти і сьогодні визнаються державою, а тому здійснювати їх обмін не потрібно.
Пунктом 10 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» (далі – Закон) визначено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Для виготовлення вказаної технічної документації та внесення відомостей про ділянки до автоматизованої системи державного земельного кадастру необхідно виконати низку процедур, зокрема: перевірку та обробку інформації на магнітному носії (обмінного файлу), внесення відомостей до бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру та внесення записів до Поземельної книги.
Розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до статей 26, 27, 55 Закону України «Про землеустрій» на платній основі на умовах та в строк, що визначені договором з розробником такої документації із землеустрою.
Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Для виготовлення вказаної технічної документації та внесення відомостей про ділянки до автоматизованої системи державного земельного кадастру необхідно виконати низку процедур, зокрема: перевірку та обробку інформації на магнітному носії (обмінного файлу), внесення відомостей до бази даних автоматизованої системи ведення державного земельного кадастру та внесення записів до Поземельної книги.
Розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до статей 26, 27, 55 Закону України «Про землеустрій» на платній основі на умовах та в строк, що визначені договором з розробником такої документації із землеустрою.
Закон України «Про нотаріат» встановлює, що під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовуються відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Також нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково перевіряє відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (ст. 46?1 Закону).
Водночас ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку. При цьому вказаний закон однозначно визначає, що відсутність відомостей про земельну ділянку (у разі державної реєстрації прав на земельну ділянку) в Державному земельному кадастрі є підставою для відмови у прийнятті заяви про проведення реєстраційних дій (п. 3 ч. 4 ст. 20 Закону). 
Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до 01.01.2013 р., є дійсними (п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Отже, за наявності правовстановлюючих документів на землю слід зареєструвати земельну ділянку, звернувшись до державного кадастрового реєстратора.
За подачі повного пакету необхідних документів нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину, а також реєструє право власності спадкоємця у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції встановив, що боржник ОСОБА_2 у добровільному порядку судове рішення на користь стягувача ОСОБА_1 не виконує. Державний виконавець здійснив заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, та встановив, що боржник не має грошових коштів та іншого майна для задоволення вимог стягувача з метою виконання судового рішення. Разом з тим, виявлено належність боржнику на праві власності в порядку спадкування 1/3 частини земельної ділянки з кадастровим номером 591019150:01:06:0313 у АДРЕСА_1 , яка не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звернення стягнення на майно, а саме 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 591019150:01:06:0313 у АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, скаржником сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3328 гривень (а.с. 92).
Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку що ухвала першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нової про задоволення подання державного виконавця, а тому з боржника ОСОБА_2 на користь Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, підлягає стягненню 3328,00 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - задовольнити.
Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Подання державного виконавця про звернення стягнення на майно боржника– ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, задовольнити.
Надати дозвіл державному виконавцю Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на звернення стягнення на нерухоме майно божника ОСОБА_2 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим номером 591019150:01:06:0313 у АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 40211121), 3328 гривень витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 17 лютого 2026 року 

Головуючий О.М. Черних 

Cудді: А.О. Замченко 

Я.Л. Петен