Окрема думка 

25 березня 2026 року
м. Київ

справа № 128/4476/24 
провадження № 61-7507св25 

Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Грушицького А. І., Карпенко С. О. на постанову Верховного Суду від 25 березня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання права довічного успадкованого володіння на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , у якому просив визнати за ним право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 5,2 га, кадастровий номер 0520687300:03:003:0232, цільове призначення - 01.02 для ведення фермерського господарства, яка є частиною земельної ділянки площею 12,9 га, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства та розташованої на території Вінницької міської ради Вінницького району Вінницької області, що перебувала у користуванні ОСОБА_3 на підставі державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею № 33, виданого відповідно до рішення ІХ сесії ХХІ скликання Вінницької районної ради народних депутатів від 20 квітня 1992 року «Про надання земельних ділянок для ведення селянських (фермерських) господарств», у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 21 березня 2025 року у задоволенні позову відмовив. 

Вінницький апеляційний суд постановою від 21 травня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Саюка Б. О. задовольнив. 

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 березня 2025 року скасував і ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. 

Визнав за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою площею 5,200 га, кадастровий номер 0520687300:03:003:0232, цільове призначення - 01.02 для ведення фермерського господарства, яка була сформована та є частиною земельної ділянки площею 12,9 га і відповідно до державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею була передана ОСОБА_3 у довічне успадковуване володіння на підставі рішенням ІХ сесії ХХІ скликання Вінницької районної ради народних депутатів від 20 квітня 1992 року. 

Верховний Суд постановою від 25 березня 2026 року касаційну скаргу Вінницької міської ради залишив без задоволення. 

Постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2025 рокузалишив без змін. 

Постанова Верховного Суду мотивована в тому числі тим, що факт створення фермерського господарства не змінює правової природи вже набутого речового права та не припиняє його. Право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою є самостійним речовим правом, яке відповідно до свого може переходити в порядку спадкування, а законодавство не містить норми, яка б передбачала припинення такого права у зв`язку зі створенням фермерського господарства або зі смертю особи, якій воно було надано.

Не погоджуємось із висновками Верховного Суду та на підставі статті 35 ЦПК України висловлюємо окрему думку на вказану постанову.

ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року передбачав надання громадянам землі для ведення селянського (фермерського) господарства у довічне успадковуване володіння (стаття 6). У постійне або тимчасове користування земля надавалася для інших потреб, зокрема: для городництва, сінокосіння і випасання худоби (стаття 7). Цим Кодексом також передбачалося припинення права володіння земельною ділянкою чи її частиною у випадку припинення діяльності селянського (фермерського) господарства (стаття 27).
За змістом системного тлумачення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», статей 6, 27, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Аналіз норм земельного законодавства, які регулюють порядок надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства, свідчить про існування спеціального правового режиму їх отримання та використання. Законодавець чітко передбачив, що безоплатна передача такої ділянки можлива виключно з метою створення фермерського господарства. Після її надання земельна ділянка має використовуватися лише для ведення відповідної господарської діяльності, тобто для діяльності селянського (фермерського)господарства.

При цьому важливо наголосити, що суб`єктом такої діяльності є саме селянське (фермерське) господарство як юридична особа, яка створюється засновником для організації та здійснення сільськогосподарського виробництва. Засновник як фізична особа не набуває права використовувати земельну ділянку для інших потреб поза межами діяльності господарства, а лише забезпечує його створення та функціонування відповідно до вимог закону.

Подібні правові висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 161/9690/22.

Висновки про те, що земельна ділянка, яка була виділена фізичній особі на праві довічного успадковуваного володіння переходить у володіння створеного цією особою фермерського господарства та право володіння земельною ділянкою припиняється у випадку припинення діяльності селянського (фермерського) господарства, як це передбачалося статтею 27 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, містяться у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 587/1098/16 та від 13 грудня 2023 року у справі № 243/8726/21.

За своєю суттю право довічного успадковуваного володіння землею є дуже близьким, або майже тотожним праву приватної власності на землю. Використання такого поняття як «право приватної власності на землю» законодавець уникав, враховуючи суспільно-політичну ситуацію, яка існувала на початку 90-х років минулого століття.

Право довічного успадковуваного володіння як і інші речові права, беззаперечно може бути успадковане.

Але можливість спадкування права довічного успадковуваного володіння, як і спадкування права власності, залежить від того, як розпорядився цими своїми правами спадкодавець за життя.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що спадкодавець ОСОБА_3 передав до земельного фонду ФГ «АЛОЧКА», створеного у 1996 році, речове право на землю у меншому обсязі, ніж набуте ним на підставі рішення Вінницької районної ради народних депутатів від 20 квітня 1992 року «Про надання земельних ділянок для ведення селянських (фермерських) господарств».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, на яку посилався Верховний Суд у постанові від 25 березня 2026 року, зазначено, що «право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, за змістом приписів статті 6 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у редакції, чинній до 16 травня 1992 року, могло належати лише фізичній особі та згідно з частиною першою статті 55 цього Кодексу у тій же редакції було об`єктом спадкування у випадку смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство. Тому таке право зі створенням селянського (фермерського) господарства до останнього не переходило.».

У справі № 179/1043/16-ц спірна земельна ділянка була виділена спадкодавцеві у 1997 році у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, а не на праві довічного успадковуваного володіння. Зазначений інститут земельного права розглядався Великою Палатою Верховного Суду лише в аспекті його порівняння з правом постійного користування земельною ділянкою.

Вважаємо, що у цій справі існували підстави для передачі її на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою відступу (уточнення) від правових висновків, викладених у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, та для відповіді на питання, яке ж саме право на земельну ділянку переходило від засновника, який отримав землю на праві довічного успадковуваного володіння,до створеного ним селянського (фермерського) господарства.

Судді А. І. Грушицький

С. О. Карпенко