Справа № 212/2874/26
3/212/660/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Козлов Д. О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відносно ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

Представниками поліції  ОСОБА_1  звинувачується в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, на підставі складених протоколів від 23 лютого 2026 року, в яких зазначено, що 23 лютого 2026 року об 14-20 год.  ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 , 1979 р. н., домашнє насильство, що виразилось в умисних діях психічного характеру, які полягали в образах нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, чим завдав їй психічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , що ним було скоєно в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постановою суду від 5 березня 2026 року на підставі ст. 36 КУпАП матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за ст. 173-2 ч. 1, 173-2 ч. 2, 173-2 ч. 2 КУпАП були об`єднані в одне провадження.
Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, були роз`яснені вимоги ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України під час складання протоколів про адміністративні правопорушення, однак ОСОБА_1  від дачі пояснень відмовився.
Розгляд справи було призначено у приміщенні Покровського районного суду міста Кривого Рогу на 6 квітня 2026 року об 11-30 год. та на 16 квітня 2026 року об 10-30 год., про що ОСОБА_1  було повідомлено належним чином, який однак у судове засідання не з`явився.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (1989) відзначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Таким чином ЄСПЛ наголошує у своїх рішеннях, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Захисник ОСОБА_1 , адвокат Сергієнко Д. М., будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, до судового засідання також не зявився повторно, заявивши чергове клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, вказуючи, що буде відсутнім на засіданні суду 16 квітня 2026 року по даній справі.
Натомість, суд вважає, що такі дії захисника Сікорського І. С. слід розцінювати як зловживання процесуальними правами, враховуючи передбачені законом строки розгляду справи, визначені ст. 38 КУпАП, а також надану судом можливість ознайомитися адвокату Сергієнко Д. М. із матеріалами справи, надання йому доступу до справи через підсистему «Електронний суд», а також повторну неявку такого захисника до суду.
З огляду на викладене вмотивування, суд дійшов висновку про можливість за ст. 268 КУпАП розглянути справу за наявними у справі доказами у відсутність ОСОБА_1 та адвоката Сергієнко Д. М.
Таким чином дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Так Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
При цьому за п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання, або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
В той же час суд зауважує, що у пред`явленому  ОСОБА_1 звинуваченні за ч.1 ст. 173-2 КУпАП вказано, що ОСОБА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_2 , 1979 р. н., домашнє насильство, що виразилось в умисних діях психічного характеру, які полягали в образах нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, чим завдав їй психічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, тобто працівниками поліції зроблено припущення, а не ствердження, щодо можливих негативних наслідках на психічному здоров`ї потерпілої від дій  ОСОБА_1 .
Водночас, диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення наведених працівникам поліції у протоколі дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої особи.
Тобто в разі відсутності спричинення шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи, також відсутнє завдання такій особі домашнього насильства, а відповідно й складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.
Отже, враховуючи, що висунуте звинувачення ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП не відповідає завершеному складу домашнього насильства, тобто у ньому не вказано, що дії ОСОБА_1  психологічного характеру відносно його дружини завдали шкоду її психічному здоров`ю.
Таким чином за відсутності сформульованого згідно із законом звинувачення  ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП виключає можливість визнання його винним та притягнення до відповідальності за такою нормою, зважаючи на відсутність законних на те підстав.
Суд вказує, що у свою чергу диспозиція ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинене діяння, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
На підставі ст. 269 КУпАП потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.
При цьому відповідно до ст. 269 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2, 173-6 КУпАП, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.
В цьому сенсі суд звертає увагу на те, що дотримання положень ст. 269 КУпАП щодо визнання потерпілими малолітніх або неповнолітніх осіб, незалежно від того, чи було їм заподіяно шкоду правопорушенням, передбаченим ст. 173-2, 173-6 КУпАП, вчиненим у їх присутності, не дорівнює автоматичному вчиненню правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 2 КУпАП, також відносно самих малолітніх або неповнолітніх осіб, оскільки диспозиція ст. 173-2 ч. 2 КУпАП передбачає вчинення домашнього насильства безпосередньо відносно такої малолітньої чи неповнолітньої особи.
В той же час працівники поліції взагалі не висувають звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні ним протиправних дій по відношенню до його малолітньої та неповнолітньої доньок, обмежившись вказівкою на те, що ним було скоєно домашнє насильство відносно дружини у присутності малолітньої доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітньої доньки, ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином працівниками поліції взагалі не було сформульовано звинувачення ОСОБА_1 у скоєні ним домашнього насильства, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відносно його малолітньої та неповнолітньої доньок.
З урахуванням наведеного обґрунтування суд приходить до висновку, що у даному випадку також виключається можливість визнання  ОСОБА_1  винним та притягнення до відповідальності за ст. 173-2 ч. 2 КУпАП, зважаючи на відсутність у суду законних на те підстав.
Крім того суд відмічає, що самі по собі складені відносно  ОСОБА_1  працівниками поліції протоколи за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП від 23 лютого 2026 року, а також рапорти, на підставі яких такі протоколи були складені, не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення певною особою такого адміністративного правопорушення.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року по справі №524/5741/16-а.
Також суд зауважує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи та відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи, тому з огляду на своє нейтральне становище свідок здатен об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.
Отже, у даному випадку форма оцінки ризиків та тимчасовий заборонний припис, складені працівниками поліції за результатами складання відносно  ОСОБА_1  протоколів за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП не можуть бути з наведених судом підстав визнані допустимими доказами для підтвердження скоєння особою таких правопорушень, враховуючи, що очевидцями подій поліцейські не були.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 29 квітня 2020 року по справі №161/5372/17.
Також суд зауважує, що на наданому суду та дослідженому ним відео з нагрудних камер працівників поліції, не вбачається, доведеність скоєння ним інкримінованих  ОСОБА_1 правопорушень за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, враховуючи, що на такому відеозаписі  ОСОБА_2 посилається на вчинення  ОСОБА_1 домашнього насильства відносно неї, на що  ОСОБА_1 даний факт повністю заперечує.
При цьому будь-які письмові пояснення від очевидців події, а саме:  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , чи ОСОБА_3 або ОСОБА_4 , працівниками поліції не відбирались.
Отже, суд дійшов переконання, що матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження версії працівників поліції, викладеної ними у складених протоколах за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , щодо обставин події таких правопорушень.
Виходячи з наведеного обґрунтування, суд вважає, що суб`єктивне сприйняття обставин події поліцейськими щодо факту скоєння  ОСОБА_1  правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не було доведено об`єктивними доказами.
Згідно із ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Отже, суд на підставі викладеного вмотивування дійшов переконання, що в діях  ОСОБА_1  не було доведено склад правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
На підставі викладеного вмотивування виключається провадження у вказаній справі згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за положеннями якої провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП підлягає закриттю.
Керуючись ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.
Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: Д. О. Козлов