ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1053/26 Справа № 932/5227/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 березня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Дідик А.О, на постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 січня 2026 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 665 гривень 60 коп.-

В С Т А Н О В И В:

Згідно із оскарженою постановою суду першої інстанції, 11.04.2025 року о 23.15 год. водій ОСОБА_1 , у порушення п. 2.5 ПДР, знаходячись на вул. Запорізьке шосе, 2-д у м. Дніпро, керував автомобілем «ВАЗ-2101» д/н НОМЕР_1 з наявними ознаками наркотичного сп`яніння (поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло). Від проходження у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що вматеріалах справи немає належних доказів того, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем ВАЗ 2101. Відеозаписами з бодікамер не зафіксовано моменту зупинки автомобіля у русі, а відео починається з моменту, коли поліцейські підходять до авто, яке вже стоїть на узбіччі, а ОСОБА_1 просто перебуває в салоні. Захист наголошує, що суб`єктом правопорушення за ст. 130 КУпАП є саме водій, який керує транспортним засобом, а не особа, яка просто сидить за кермом припаркованого авто. 
Захист вказує, що диск із відеозаписами з нагрудних камер не може бути допустимим доказом, оскільки записи на ньому не є безперервними. Це свідчить про можливе втручання в електронний носій та внесення змін - монтаж. 
Зазначає, що поліцейські вказали в протоколі такі ознаки: звужені зіниці, що не реагують на світло. Захист зазначає, що в темну пору доби, близько 23:18, без спеціального освітлення поліцейські фізично не могли об`єктивно оцінити реакцію зіниць. Жодних інших ознак або неадекватної поведінки на відео не зафіксовано. 
Наголошує, що працівники поліціїне роз`яснили ОСОБА_1 правові наслідки відмови від огляду, чим створили хибне уявлення, що він має право відмовитися без настання відповідальності. Крім того, права особи були зачитані йому вже після фактичного складання протоколу перед самим підписанням, що позбавило його можливості скористатися правом на захист під час процедури. 
Також зазначає, що на відео не зафіксовано візуальної чи вербальної відмови ОСОБА_1 пройти огляд у медичному закладі. Більше того, на відео зафіксовано, як поліцейські між собою домовляються: оскільки результати газоаналізатора Драгер на алкоголь можуть їх «не влаштувати», доцільніше одразу складати протокол за ідмову від проходження тесту саме на наркотичне сп`яніння.
Вказує, що згідно із ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на уповноважених посадових осіб (поліцію), які складали протокол. Суд має базувати своє рішення лише на достатніх і беззаперечних доказах, а не перекладати тягар доказування на особу, яка притягається до відповідальності. 

ОСОБА_1 та захисник Дідик А.О. до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про причини неявки не повідомили, питання про відкладення апеляційного розгляду не порушили. Зважаючи на викладене, а також приймаючи до уваги, що за правилами ч. 6 ст. 294 КУпАП їх участь в апеляційному розгляді не є обов`язковою, вважаю за необхідне розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.
Так, вимогами ст. 245 КУпАП визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 297802 від 11.04.2025 року, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. 254 - 256 КУпАП (а.с. 1); направленням водія на проходження огляду водія на стан наркотичного сп`яніння (а.с. 2) рапортом працівника поліції (а.с. 3); відеозаписами місця події з бодікамери поліцейського (а.с. 4).
Так, згідно із наявним у справі відеозаписом, працівники поліції зупинили автомобіль «ВАЗ-2101» з д.н.з. НОМЕР_1 за порушення ПДР України, а саме вимкнуте ближнє світло у нічний час доби. У спілкуванні із ними ОСОБА_1 не заперечував факт зупинки т/з. Через деякий час працівники поліції виявили в нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме поведінку, яка не відповідає обстановці, зіниці очей, які не реагують на світло, та запропонували йому пройти тест на стан наркотичного сп`янінні у встановленому законом порядку у медичному закладі охорони здоров`я, на що водій ОСОБА_1 відмовився (час запису 00:31:15 — 00:31:30). Працівник поліції роз`яснив, що у разі відмови буде складений протокол про відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (час запису 00:31:30 — 00:32:00), та наслідки відмови. Після цього працівник поліції сказав, що буде оформляти протокол за відмову від проходження тесту на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів що йому зрозуміло. 
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно із якими водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
У відповідності до ч. 2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути задоволенні з огляду на наступне.
Так, твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а лише перебував у припаркованому автомобілі, повністю спростовуються дослідженим відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, з якого вбачається, що поліцейський, який підійшов до автомобіля ОСОБА_2 , повідомив, що підставою для його зупинки був рух з вимкненим ближнім світлом фар у темний час доби. ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом заведеного автомобіля, панель приладів якого працювала та була освітлена, а в салоні перебував пасажир, не заперечував факт керування, посилався на несправність фар та необхідність негайного подальшого прослідування до місця служби, що прямо підтверджує факт попереднього керування ним вказаним транспортним засобом. Обстановка на місці зупинки, поведінка та пояснення ОСОБА_2 об`єктивно доводять його статус водія та суб`єкта адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. 
Посилання захисника на фрагментарність відеозапису апеляційний суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 266 КУпАП вважає такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою останнього від його проходження, натомість факт такої пропозиції та відмови від неї відеозаписом зафіксований. Всі фактичні обставини, що мають значення для правильної кваліфікації дій ОСОБА_2 , із цього відеозапису вбачаються. 
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для сумнівів у правильності фіксації фактичних обставин події вказаними відеозаписом, їх належності та допустимості як доказів, а доводи захисника щодо неможливості використання його як доказу відхиляє, оскільки положення законодавства про адміністративні правопорушення, зокрема ст. 251 КУпАП, не містять тих вимог та обмежень, на які вказує апелянт.
Доводи апелянта про те, що поліцейські, з урахуванням обстановки на місці події, не могли виявити у ОСОБА_2 ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим у них не було підстав висувати останньому вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне. 
Так, відповідно до ст. 266 КУпАП, п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735, встановлення наявності або відсутності у водія ознак сп`яніння, а також прийняття рішення про необхідність проходження водієм відповідного медичного огляду або про відсутність такої необхідності, віднесені до дискреційних повноважень поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України. 
При цьому для встановлення таких ознак не передбачена будь-яка спеціальна процедура, достатньою підставою для висунення водієві пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння є виникнення у співробітника поліції переконання у тому, що водій виявляє відповідні ознаки. За змістом п. 2.5 ПДР будь-які особисті міркування водія, зокрема суб`єктивна оцінка ним власного стану та його зовнішніх проявів, думки водія щодо упередженості поліцейських тощо, не спростовують необхідності проходження запропонованого працівником поліції огляду на стан сп`яніння, обов`язковість якого встановлена законодавством, та не є підставою для відмови від нього.
Суд відхиляє твердження захисника про відсутність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки наявним відеозаписом чітко зафіксовані як висунення такої пропозиції працівниками поліції, так і подальша відмова ОСОБА_1 від прослідування до медичного закладу. 
Інші доводи апелянта мають формальний характер та стосуються другорядних обставин, які не мають істотного значення та не спростовують наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, зокрема відеозапису з бодікамер поліцейських. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано правильно. Адміністративне стягнення накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та ступеня його вини.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Дідик А.О. - залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 січня 2026 року щодо  ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду      А.А. Мазниця