СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2026 року Справа № 480/8252/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8252/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 183750005252 від 14.08.2025 року про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до наявного в ОСОБА_1 стажу, що надає право на пенсію за віком період роботи з 20.06.1982 по 23.10.1983, з 25.12.1985 по 31.03.2000 в колгоспі «ім. Фрунзе», в наступному перейменованому в колгосп «Україна», та реорганізованому в КСП «Україна»; та в ТОВ АФ «Україна», згідно з трудовою книжкою № 56 від 06.03.1996. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у серпні 2025 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
До заяви позивач додав всі необхідні документи, проте Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення № 183750005252 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу, в якому зазначено, що необхідний страховий стаж, передбачений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 32 роки, а фактичний страховий стаж особи становить 18 років 01 місяць 17 днів.
Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії він мав вік 60 років та страховий стаж більш ніж 32 роки. Відомості про трудову участь в громадському господарстві зафіксовані в трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 , що була подана ним разом із заявою про призначення пенсії, проте відповідачем безпідставно не враховано їх до страхового стажу для призначення пенсії.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями даний позов розподілено судді Кравченку Є.Д.
Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області надано відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами відповідач не погоджується, вважає їх безпідставними.
Відповідач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 183750005252 від 14.08.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком так як у позивача відсутній необхідний страховий стаж. До страхового позивача стажу не враховано: трудову книжку №56, оскільки дата заповнення трудової книжки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідає початку трудової діяльності; періоди роботи згідно архівної довідки №1541 від 08.12.2022, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві, окрім того, підтвердження свідками виконання мінімуму трудової участі в колгоспі вищезазначеним Порядком не передбачене; періоди роботи з грудня 1985 по грудень 1987 та з січня по липень 1989 згідно архівної довідки №1110 від 06.08.2025, оскільки по батькові позивача зазначено скорочено, що не відповідає паспортним даним (а.с. 27-29).
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді Сумського окружного адміністративного суду на підставі Указу Президента України № 957/2025 від 13.12.2025 та наказу голови Сумського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 за № 4-ОС та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено судді Прилипчуку О.А.
Ухвалою суду від 16.01.2026 справу прийнято до провадження судді Прилипчука О.А., залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області до участі у справі у якості співвідповідача, призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відзиву на позовну заяву до суду не подало.
Оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 03.06.1996 була заведена трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 (а.с.10-12). 
Відповідно до записів трудової книжки колгоспника, позивач 20.06.1982 був прийнятий на роботу колгосп «ім. Фрунзе»; з 23.10.1983 по 27.11.1985 проходив службу в армії; з 25.12.1985 по 31.03.2000 працював шофером в колгоспі «Україна» (а.с. 10 зворотній бік).
При цьому відомості щодо відпрацювання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, за період 1982 - 1994 рік зроблені зі слів свідків, що підтверджено записом, зробленим посадовими особами господарства та завірені його печаткою, за період 1995-2000 роки трудова книжка містить записи про встановлений мінімум трудової участі та фактично його відпрацювання позивачем.
Як вбачається з архівної довідки № 1540/1 від 08.12.2022, яка видана Комунальною установою «Недригайлівський трудовий архів» Недригайлівської селищної ради Сумської області підприємство, на якому працював позивач до серпня 1984 року мало назву - колгосп «ім. Фрунзе», в серпні 1984 року реорганізовано в колгосп «Україна», в квітні 2000 року - КСП «Україна» реорганізовано в ТОВ АФ «Україна» (а.с. 16 зворотній бік).
Зазначені записи трудової книжки узгоджуються з записами архівної довідки № 1541 від 08.12.2022, яка видана Комунальною установою «Недригайлівський трудовий архів» Недригайлівської селищної ради Сумської області. Згідно книги обліку трудового стажу і заробітку по колгоспу «Фрунзе», по колгоспу «Україна», с. Тимченки, Недригайлівського району, Сумської області, які здані на зберігання в КУ «Недригайлівський трудовий архів» (а.с. 17), та з записами архівної довідки № 1542 від 08.12.2022, яка видана Комунальною установою «Недригайлівський трудовий архів» Недригайлівської селищної ради Сумської області, на підставі книги обліку трудового стажу і заробітку по колгоспу «Україна», КСП «Україна», ТОВ АФ «Україна» та підтверджує факт роботи позивача на зазначених посадах, містить записи про встановлений мінімум трудової участі та фактично його відпрацювання позивачем (а.с. 17 зворотній бік).
Крім того, періоди роботи з грудня 1985 по грудень 1987 та з січня по липень 1989 додаткового підтверджуються архівною довідкою № 1110 від 06.08.2025 р., яка видана згідно книг нарахування заробітної плати по колгоспу «Україна», по КСП «Україна» Комунальною установою «Недригайлівський трудовий архів» Недригайлівської селищної ради Сумської області (а.с. 19).
04.07.2025 позивач досяг віку 60 років (а.с. 7).
06.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 13).
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №183750005252 від 14.08.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 14).
Як вбачається із цього рішення до страхового позивача стажу не враховано: трудову книжку №56, оскільки дата заповнення трудової книжки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не відповідає початку трудової діяльності; періоди роботи згідно архівної довідки №1541 від 08.12.2022, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві, окрім того, підтвердження свідками виконання мінімуму трудової участі в колгоспі вищезазначеним Порядком не передбачене; періоди роботи з грудня 1985 по грудень 1987 та з січня по липень 1989 згідно архівної довідки №1110 від 06.08.2025, оскільки по батькові позивача зазначено скорочено, що не відповідає паспортним даним.
Позивач з таким рішенням відповідача не погодився та звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).
За приписами статті 8 Закону №1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. 
За змістом частини першої ст. 1 Закону №1058 термін "страховий стаж" визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях. (ч. 2, 3 ст. 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
До 01.01.2004 пенсійне забезпечення в Україні здійснювалось за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ, відповідно до ч.1 ст.56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За правилами п.п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі – Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).
Згідно із п.3 Порядку від 12.08.1993 №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників був урегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, чинними на час виникнення спірних правовідносин (далі - Основні Положення), відповідно до пунктів 1, 2 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Тобто, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, зокрема, колгоспника, є трудова книжка колгоспника. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки колгоспника, позивач 20.06.1982 був прийнятий на роботу колгосп «ім. Фрунзе»; з 23.10.1983 по 27.11.1985 проходив службу в армії; з 25.12.1985 по 31.03.2000 працював шофером в колгоспі «Україна» 
Отже, суд вважає, що робота позивача в колгоспі «ім. Фрунзе» в наступному перейменованому в колгосп «Україна», та реорганізованому в КСП «Україна» та в ТОВ АФ «Україна» підлягає зарахуванню до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком.
Суд враховує, що встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі відповідно до пункту 5 Основних Положень підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка. 
Оскільки інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві міститься у трудовій книжці колгоспника позивача, суд вважає безпідставними посилання відповідача у спірному рішенні на відсутність такої інформації, як на підставу для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача в колгоспі "ім. Фрунзе" до страхового стажу.
Щодо посилань відповідача у спірному рішенні на інші недоліки поданих позивачем документів, як то невідповідність дати заповнення трудової книжки даті початку трудової діяльності, а також неповне зазначення по-батькові позивача в архівній довідці, суд зазначає наступне. 
Як вбачається із вищенаведених норм законодавства, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Проте, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Зазначена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018р. у справі №687/975/17 та від 04.07.2023р. в справі №580/4012/19, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023р. в справі №580/4012/19.
У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Крім того працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Водночас, пенсійний орган не довів, що позивач, як член колгоспу, за викладених обставин та наявних відомостей в трудовій книжці, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. 
Відповідач не позбавлений права у разі наявності сумнівів звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, провести відповідні зустрічні звірки тощо. В цьому випадку пенсійний орган не надав доказів вчинення таких дій.
В зв`язку з викладеним суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки, на які посилається відповідач у рішенні Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 183750005252 від 14.08.2025 року про відмову у призначенні пенсії, не повинні впливати на зарахування спірного періоду, протягом якого позивач фактично працював, до стажу, який дає право на призначення пенсії.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 14.08.2025 № 183750005252 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії є необґрунтованим, не відповідає вимогам правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги щодо скасування спірного рішення підлягають задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що заяву позивача про призначення пенсії розглядало ГУ ПФУ в Тернопільській області та саме цим пенсійним органом було протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 20.06.1982 по 23.10.1983, з 25.12.1985 по 31.03.2000 в колгоспі «ім. Фрунзе», в наступному перейменованому в колгосп «Україна», та реорганізованому в КСП «Україна» та в ТОВ АФ «Україна», а тому з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати вказані періоди до страхового стажу ОСОБА_1 . У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.07.2025, суд зазначає наступне.
Згідно практики Європейського суду, в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні та враховуючи те, що відповідачем не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періоду, врахованого судом у даному рішенні, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2025 про призначення пенсії за віком. А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.07.2025, задоволенню не підлягають.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, але даний спір виник внаслідок прийняття ГУ ПФУ в Тернопільській області неправомірного рішення, відповідно до норми ч. 1 ст. 139 КАС України, саме з нього підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі сплачений судовий збір у розмірі 983,96 грн. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.08.2025 № 183750005252 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, б. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000, код ЄДРПОУ 14035769) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи з 20.06.1982 по 23.10.1983, з 25.12.1985 по 31.03.2000 в колгоспі «ім. Фрунзе», в наступному перейменованому в колгосп «Україна» та реорганізованому в КСП «Україна» та в ТОВ АФ «Україна».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, б. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000, код ЄДРПОУ 14035769) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 06.08.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, б. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000, код ЄДРПОУ 14035769) судовий збір у розмірі 983, 96 грн.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.А. Прилипчук