ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року місто Київ.
Справа № 756/15345/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1396/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 року (ухвалено у складі судді Тиха О.О.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з вказаним позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 135026896, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 21 000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку № НОМЕР_1.
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання за договором виконало, разом з тим, відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019 у сумі 20 212,59 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 15 957,80 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 4 254,79 грн.
Між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») укладено Договір факторингу № 28/1118-01, а також додаткові угоди, за умовами яких до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», зокрема за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019, укладеним з ОСОБА_2 .
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, а також додаткові угоди, відповідно до яких до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019, укладеним з ОСОБА_2 
28.10.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019, укладеним з ОСОБА_2 .
З урахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019, укладеним ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 , в розмірі 20 212,59 грн., а також судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019, укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 , в розмірі 20 212 (двадцять тисяч двісті дванадцять) гривень 59 копійок; витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача23 травня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що з 28 листопада 2024 року ОСОБА_2 проходить військову службу, що позбавило ОСОБА_2 можливості надати суду свою правову позицію.
Вказує, що його не було повідомлено про заміну кредитора, а тому виконання ОСОБА_3 свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 17 червня 2025 року.
Зазначає, що позивач навіть не звертався з вимогою до ОСОБА_2 за адресою, вказаною в договорі.
Вказує, що позивачем пропущено позовну давність, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
У апеляційній скарзі також не погоджується з заявленим позивачем розміром судових витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
4 серпня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яким просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Вказує, що строк звернення до суду не було пропущено, оскільки строк сплив під час дії воєнного стану та вважається продовженим на строк його дії відповідно до чинного законодавства України.
Вважає, що позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про заміну кредитора. Крім того дана обставина не звільняє відповідача від обов`язку погашення кредиту .
Зазначає, що позивачем надано до суду першої інстанції усі необхідні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.
У судовому засіданні представник відповідача - Феськов І.В підтримав доводи апеляційної скарги. Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання позивач повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua був укладений Кредитний договір № 135026896.
Згідно з п. 1.1. Договору, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 21000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у Договорі.
Відповідно до п. 1.2. кредит надається строком на 84 дні, тобто до 20.03.2020.
Пунктом 1.4. вказаного Договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 419,75 % річних від суми кредиту за весь час користування, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку, на який видавався кредит.
Пунктом 2.2.2.1. Договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та нарахованих процентів один раз на два тижні, згідно Графіку платежів, на банківський рахунок кредитора, що вказаний в реквізитах договору.
Відповідальність сторін передбачена розділом 3 кредитного договору № 135026896 від 27.12.2019.
Кредитний договір № 135026896 від 27.12.2019 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором № 9322JQZM, який було направлено ОСОБА_2 27.12.2019 року на номер мобільного телефону - НОМЕР_2 та в подальшому введено останнім у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало взяті на себе договірні зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору про надання споживчого кредиту, що стверджується платіжним дорученням № 25918601-d267-46a0-8297-4430764b9d39 від 27.12.2019, а також довідкою № 09/24 від 04.09.2024, наданою ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
В подальшому дія вказаного договору неодноразово продовжувалась, що підтверджується відповідними додатковими угодами.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 89 від 15.07.2020 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019. Вказаний факт також підтверджується довідкою № 135026896/ФК від 28.10.2024, наданою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020, а також додаткові угоди, відповідно до яких до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019, укладеним з ОСОБА_2 , що підтверджується копією вказаного договору, додатковими угодами до нього, а також реєстром прав вимоги № 11 від 31.08.2023.
28.10.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 135026896 від 27.12.2019, укладеним з ОСОБА_2 , що підтверджується копією вказаного договору, а також реєстром боржників від 28.10.2024.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови кредитного договору. Відтак суд вважав, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором є обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як вірно встановлено судом першої інстанції 27.12.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua був укладений Кредитний договір № 135026896. Вказана обставина відповідачем не заперечується.
Разом з тим, відповідач незгодний з фактом наявності у нього заборгованості за зазначеним договором, вказуючи, що кредит ним було сплачено у повному обсязі. Вважає, що виконання його зобов`язання за договором підтверджується листом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 17.06.2025 року.
Одна, колегія суддів відхиляє дані доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.
На підтвердження наявності у ОСОБА_2 заборгованості позивачем було надано суду виписку з особового рахунку, розрахунок заборгованості, платіжне доручення від 27.12.2019 року, що підтверджує перерахування коштів на платіжну карту клієнта від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Наданий розрахунок підпадає під ч.2. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити для первинних документів: назва документа; дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції; одиниця виміру господарської операції; посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Щодо визначення розміру заборгованості за кредитним договором, то загальна сума заборгованості, як зазначає позивач, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №1135026896 становить 20 212,59 грн, яка складається з наступного: 15 957,80 грн - заборгованість по кредиту; 4 254,79 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період з 28.10.2024 по 06.11.2024 року.
Дана виписка містить всі необхідні реквізити, включаючи підпис та печатку уповноваженої особи та печатку, що підтверджує її автентичність та відповідність вимогам чинного законодавства.
Виписка детально відображає структуру заборгованості, а саме: прострочене тіло кредиту, прострочені відсотки та загальну суму заборгованості. Важливо зазначити, що період заборгованості, вказаний у виписці, охоплює проміжок часу від моменту набуття Позивачем права вимоги до дати формування позовної заяви.
Сума заборгованості, зазначена у виписці, не є результатом нарахувань, здійснених позивачем. Натомість, вона відображає фактичний обсяг боргових зобов`язань, які були нараховані попередніми кредиторами та за якими позивач набув право вимоги в порядку, передбаченому статтею 516 Цивільного кодексу України.
Суд вважає виписку з особового рахунку належним доказом наявності заборгованості відповідачки перед позивачем та приймає її до уваги як належний та допустимий доказ.
Щодо листа ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та долученого до нього розрахунок, на який посилається відповідач, то апеляційний суд звертає увагу, що дата «сплати» боргу відповідає даті продажу права вимоги (15.07.2020 року) та є фактично списанням боргу з обліку товариства у зв`язку з передачею права вимоги іншій юридичній особі. Це підтверджується також тим, що дана оплата не фігурує у окремому стовбці оплати за весь час користування відповідачем кредиту до продажу права вимоги, де зазначено, що всього ОСОБА_2 сплачено заборгованості 11 705, 29 грн. На це вказує і сам лист товариства, в якому ОСОБА_2 повідомлено, що у зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного зобов`язання, 15.07.2020 року на підставі Договору факторингу Товариство відступило право грошової вимоги до Позичальника за Договором ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».
Відтак зазначене не є підтвердженням оплати заборгованості відповідачем, а інших доказів на підтвердження зазначеного матеріали справи не містять, ОСОБА_2 суду не надано.
Щодо повідомлення боржника про відступлення права грошової вимоги.
Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.
Таким чином, позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони Кредитодавця, тобто про відступлення грошової вимоги.
Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Отже, не є підставою для звільнення Боржника від виконання Кредитного договору те, що він не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги, а лише означає виконання Боржника свого зобов`язання перед Кредитодавцем, з яким укладав договір, що не виконано.
Посилання відповідача на пропуск позовної давності для звернення до суду з даним позовом колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1.2. кредит надається строком на 84 дні, тобто до 20.03.2020.
Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої, п`ятої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.
Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
ТОВ «Юніт Капітал» звернувся з позовом до суду у грудні 2024 року.
З огляду на зазначене та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом у грудні 2024 року, не пропустив строки звернення до суду з огляду нате, що на час карантину вони були продовжені, а потім зупинені на час дії воєнного стану.
Щодо незгоди з заявленим позивачем розміром судових витрат.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача надано наступні докази: копію Договору про надання правничої допомоги № 30132024-02 від 30.10.2024; Додаткову угоду № 9 до Договору про надання правничої допомоги № 30132024-02 від 30.10.2024; Акт прийому-передачі послуг від 30.10.2024.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц з цього питання дійшла висновку, що «розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою».
Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, представником позивача надано наступні докази: копію Договору про надання правничої допомоги № 30132024-02 від 30.10.2024; Додаткову угоду № 9 до Договору про надання правничої допомоги № 30132024-02 від 30.10.2024; Акт прийому-передачі послуг від 30.10.2024.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постанові Верховного суду від 26.07.2022 року у справі № 910/1209/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 у постанові Верховного суду від 28.06.2023 року у справі № 463/2001/19.
Разом з тим, заперечуючи проти розміру судових витрат позивача, сторона відповідача у апеляційній скарзі не зазначає жодних доводів, які б вказували на неспівмірність таких витрат, зазначає лише перелік положень законодавства та висновки Верховного Суду, якими керується суд під час розподілу судових витрат.
Відтак відповідачем не спростовано правильні висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником позивача, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, вірно застосовані норми матеріального права не допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою до скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова