П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/25787/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
16 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління національної поліції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд із позовом в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 30 вересня 2016 року по 30 листопада 2024 та 11 грудня 2024;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 30 вересня 2016 року по 30 листопада 2024 та 11 грудня 2024
Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 21.03.2025 позов задовольнив.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати, а з прийняттям судових рішень, положення статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що регулюється матеріальними нормами трудового права. 
Вважає, що враховуючи принцип пропорційності, середній заробіток за час затримки розрахунку за період 30.09.2016 по 30.11.2024, становить 5,9% від 667073,30 грн дорівнює 39394,73 грн.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції вказаний розрахунок не врахував у своєму рішенні. Крім того, суд першої інстанції не врахував у своєму рішенні висновки, зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що судом першої інстанції розгляд справи проведено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, повно та всебічно досліджено наявні у справі докази та надано їм належну оцінку, а зроблені висновки у справі є правильними і законними.
Також зазначає, що судом першої інстанції враховано правові висновки Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та 29.09.2016 наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області № 233 о/с ( по особовому складу) його було звільнено згідно з пунктом 2 частини 1 статті 77 ( за станом здоров`я ( через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію».
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі № 240/1403/24, яке залишене постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року без змін, зобов`язано Головне управління національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки при звільненні за 1998 рік - 2 доби, за 1999 рік - 30 діб, за 2000 рік - 30 діб, за 2023 рік - 30 діб, за 2005 рік - 15 діб, за 2007 рік рік за 2007 рік рік - 21 доба, за 2008 рік - 35 діб, за 2011 piк - 35 дiб, за 2013 рік - 4 доби, за 2015 рік - 40 діб.
Сума, що підлягала виплаті після утримання податків та зборів, у розмірі 33807,61 грн було зараховано на особовий банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк» позивача 30 листопада 2024 року згідно виписки по картковому рахунку від 27.12.2024 .
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі №240/32444/23, яке залишене Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2024 року без змін, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 відсотків посадового окладу за період з 02.11.2000 по 11.11.2015.
Сума, що підлягала виплаті після утримання податків та зборів, у розмірі 4 689,23 грн було зараховано на особовий банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк» позивача 11 грудня 2024 року згідно виписки по картковому рахунку від 27.12.2024 .
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року у справі №240/6591/24, яке залишене постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року без змін, зобов`язано Головне управління Національної поліції України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з врахування індексації та з урахуванням раніше виплачених сум.
Сума, що підлягала виплаті після утримання податків та зборів, у розмірі 878,84 грн було зараховано на особовий банківський рахунок АТ КБ «Приватбанк» позивача 11 грудня 2024 року згідно виписки по картковому рахунку від 27.12.2024 .
Вважаючи затримку виплати розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Оскільки спеціальним законодавством, не врегульовано оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, що складаються під час звільнення зі служби в Національній поліції України.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, 30.04.2020 у справі №140/2006/19.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу (у редакції до 19.07.2022) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Водночас, з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Буквальний аналіз норми статті 116 КЗпП України у взаємозв`язку з нормами цього Положення дає підстави для висновку, що у день звільнення з військової служби з військовослужбовцем має бути проведений повний розрахунок, затримка проведення якого зумовлює правові наслідки згідно зі статтею 117 КЗпП України, а саме виплату середнього заробітку за увесь час затримки проведення розрахунку.
Отже, не проведення відповідачем у день звільнення позивача зі служби в поліції виплати належних при звільненні сум доводить протиправність такої бездіяльності та обґрунтованість застосування наслідків згідно зі статтею 117 КЗпП України.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам суд першої інстанції у цій справі враховував правові висновки Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22.
Так, у постанові Верховний Суд дійшов висновку, що з моменту набрання чинності Законом № 2352-IX - 19.07.2022, положення статті 117 Кодексу законів про працю України, у попередній редакції Закону № 3248-IV, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 117 Кодексу законів про працю України. Так, до 19.07.2022 правове регулювання таких правовідносин здійснювалося відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 3248-IV, тоді як після 19.07.2022 підлягає застосуванню стаття 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону №2352-IX.
Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 117 Кодексу законів про працю України, у редакції Закону № 3248-IV, та були припинені на момент чинності дії статті 117 Кодексу законів про працю України, в редакції Закону № 2352-IX, то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 117 Кодексу законів про працю України (у попередній редакції № 3248-IV); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 117 Кодексу законів про працю України (у новій редакції Закону № 2352-IX).
Тобто, період до 19.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.
Проте, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями без застосування принципу співмірності суми відшкодування щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Як вірно зазначає суд першої інстанції, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: з 30.09.2016 по 18.07.2022 та з 19.07.2022 по 11.12.2024.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).
Визначаючись щодо суми середнього заробітку за період з 30.09.2016 по 18.07.2022, суд виходить з наступного, суд першої інстанції враховував дату проведення остаточного розрахунку з позивачем, а саме 11.12.2024 та вищезазначені висновки Верховного Суду, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з позивачем судом визначена та становить 80528,00 грн (39394,80 грн+41133,20 грн).
При цьому, колегія суддів зазначає, що з метою повного та всебічного з`ясування обставин у справі, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23, а також враховуючи відсутність в матеріалах справи документів, які необхідні для правильного вирішення справи та з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів витребувала у відповідача відомості про всі належні позивачу виплати на момент звільнення з служби із зазначенням дати здійснення відповідного остаточного розрахунку, в тому числі на виконання рішень судів, що набрали законної сили із зазначенням дати та суми здійснення відповідного розрахунку по кожній виплаті.
З відповіді представника відповідача зокрема встановлено, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби нараховані та виплачені наступні виплати: грошове забезпечення за період з 01.09.2016 по 29.09.2016 в сумі 6904,67 грн; компенсація 30 діб невикористаної у році звільнення відпустки в сумі 6930,00 грн; одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 76230,00 грн; 
На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2024 у справі № 240/1403/24 відповідно до платіжної інструкції №17553 від 28.11.2024 ОСОБА_1 виплачена компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 33807,61 грн.
На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі № 240/32444/23 відповідно до платіжної інструкції №17919 від 09.12.2024 ОСОБА_1 виплачена надбавка за службу в умовах режимних обмежень в сумі 4689,23 грн.
На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.11.2024 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2024 у справі № 240/6591/24 відповідно до платіжної інструкції №17918 від 09.12.2024 ОСОБА_1 виплачена доплата одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення в сумі 878,84 грн.
На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 у справі № 240/25766/24 відповідно до платіжної інструкції № 7708 від 13.11.2025 ОСОБА_1 виплачено компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати суми компенсації за невикористані відпустки при звільненні, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та одноразової грошової допомоги в сумі 40224,07 грн .
Після отриманих відомостей та проведених розрахунків, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо врахування правових висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), а також визначений відповідачем розмір середнього заробітку по справі, не спростовують наведені судом першої інстанції розрахунки визначеного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 є меншим. При цьому, апеляційну скаргу подано саме відповідачем по справі.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління національної поліції у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.