ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2026 року	справа № 380/1250/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що засобами поштового зв`язку відправив до Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 та абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Вказав, що відповідач за результатами розгляду рапорта відмовив йому у звільненні з військової служби. Позивач вважає дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом. 
Ухвалою суду від 26.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив, у якому проти позову заперечив. Вказав, що ОСОБА_2 11.09.1968, чоловік ОСОБА_3 , є особою з інвалідністю ІІІ групи. Однак, ні до Рапорту про звільнення з військової служби, ні до матеріалів позовної заяви, не долучено інформацію про потребу в постійному сторонньому догляді даної особи або обмеження в можливості здійснювати догляд за близькими родичами. Потребу особи (хворого) у постійному сторонньому догляді визначають медико-соціальні експертні комісії через виключно високий ступінь втрати здоров`я, який спричиняє виникнення такої потреби (форма 157-1/0, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 30.07.2012 № 577). Ця норма стосується людей, що фактично не здатні до самообслуговування, так і людей відповідної групи інвалідності, які частково можуть обслуговувати себе. У всіх інших випадках потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії. 
Зазначив, що у Витязі з рішення експертної команди № 185/25/1098/В від 08.05.25 у п. 17.1.3 та у п.п. 5.5.2. Рекомендацій, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, номер витягу 185/25/1098/І від 08.05.2025, відсутні рішення експертної команди про визначення потреби у постійному сторонньому догляді, а отже ОСОБА_3 хоч і є особою з інвалідністю ІІ групи та факт потреби у постійному сторонньому догляді не доведено. Наголосив, що при здійснені перевірки сімейного стану військовослужбовця уповноваженими особами, 24.09.2025, про що складено відповідний АКТ № 8842, встановлено, що є ще інші особи, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 , зокрема - ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 та брат позивача, який згідно поданої до рапорту інформації, відомостях у Акті № 8842 та аргументами викладеними у позовній заяві, на момент обстеження сімейного стану покинув територію України. Однак, у рапорті про звільнення з військової служби позивач не обґрунтував неможливість ОСОБА_4 здійснювати догляд за мамою. 
Відповідач зазначив, що абзацом 2 ст. 51 Конституція України та ст. 202 Сімейний кодекс України на повнолітніх дітей покладено обов`язок утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги та догляду. Обов`язок включає як фінансову підтримку, так і забезпечення необхідного догляду. А факт перебування особи за кордоном жодним чином не звільняє особу від виконання даного обов`язку. Просив відмовити у задоволенні позову.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем.
Позивач 17.12.2025 засобами поштового зв`язку направив до Військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби Збройних Сил України у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 та абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
До рапорта позивачем долучено такі документи: завірена нотаріусом копія паспорта серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 , завірена нотаріусом копія картки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 , завірена нотаріусом копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 ОСОБА_1 , оригінал повного витягу з ДРАЦС про народження ОСОБА_5 , завірена нотаріусом копія акту від 22.09.2025 перевірки сімейного стану військовослужбовця щодо ОСОБА_1 , оригінал довідки № 255 від 03.07.2025 про проживання за реєстрацією, завірена нотаріусом копія паспорта серія НОМЕР_5 ОСОБА_3 , завірена нотаріусом копія картки платника податків ОСОБА_3 , завірена копія пенсійного посвідчення серія НОМЕР_6 ОСОБА_3 , оригінал витягу ЕКОПФО № 185/25/1098/В, оригінал рекомендацій ЕКОПФО № 185/25/1098/І ОСОБА_3 , завірена нотаріусом копія висновку № 80 від 11.06.2025 щодо ОСОБА_3 , завірена нотаріусом копія паспорта серія НОМЕР_7 ОСОБА_6 , завірена нотаріусом копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_6 , засвідчена нотаріусом копія паспорта серія НОМЕР_8 ОСОБА_7 , завірена нотаріусом копія дублікату довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_7 , завірена нотаріусом копія довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААД № 000446 ОСОБА_7 , завірена нотаріусом копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_9 ОСОБА_8 , завірена нотаріусом копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_10 ОСОБА_9 , засвідчена адвокатом копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги.
ІНФОРМАЦІЯ_2 за заявою позивача проведено перевірку, за адресою АДРЕСА_1 , та складено акт сімейного стану військовослужбовця від 24.09.2025 № 8842. 
З акта слідує таке.
Документи, що підтверджують інвалідність та потребу особи у постійному догляді, за якою здійснюється/планується здійснювати постійний догляд: висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, № 80 від 11.06.2025, витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 185/25/1098/В від 08.05.2025, пенсійне посвідчення серії НОМЕР_6 від 28.05.2025.
Родинний зв`язок між військовослужбовцем, який здійснюватиме постійний догляд першого ступеня споріднення: мати.
В ході перевірки виявлено: 
Чоловік - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий Старосамбірським РВ ГУМВС України у Львівській області 15.05.1997 року, ІПН НОМЕР_11 . Являється особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД № 000452 від 11.12.2024 року. 
Син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_12 , виданий Старосамбірським РВ ГУМВС України у Львівській області від 10.12.2010 року. Згідно інформації, яка міститься у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_13 22.04.2022 року покинув територію України та на момент проведення обстеження сімейного стану не повернувся.
Батько - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 від 05.08.2025 року помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий Старосамбірським РВ УМВС України у Львівській області від 15.05.1997 року, ІПН НОМЕР_14 , Являється особою з інвалідністю І-Б групи та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД№ 000446 від 11.12.2024 року, 
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_15 , виданий Старосамбірським РВ УМВС України у Львівській області від 13.05.1997 року, ІПН НОМЕР_16 . Згідно інформації, яка міститься у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_17 , 30.01.2025 року покинула територію України та на момент проведення обстеження сімейного стану не повернулась. 
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_18 , виданий Старосамбірським РВ УМВС України у Львівській області від 21.06.2001 року, ІПН НОМЕР_19 . Згідно інформації, яка міститься в ЄДРВАІТС «Оберіг», проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_20 . 
ОСОБА_12 , згідно свідоцтва про смерть серії - НОМЕР_21 від 05.02.2014 року помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .
За результатом перевірки установлено: необхідність здійснення постійного догляду підтверджено.
Відповідно до довідки № 255 від 03.07.2025 виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 і до складу його сім`ї входять ОСОБА_3 - мати, інвалід ІІ групи заг. захв., ОСОБА_6 - батько, інвалід ІІ групи заг. захв.
Згідно з рішенням "Про розгляд рапорта солдата ОСОБА_1 , номера обслуги відділення охорони та оборони взводу охорони та оборони роти охорони та оборони військової частини НОМЕР_1 " від 24.12.2025 № 3184 за результатом розгляду рапорта військовослужбовця та доданих до нього документів, які на думку заявника слугують підставою для його звільнення з військової частини, позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення з військової служби (а.с. 19). 
В обґрунтування відмови відповідачем зазначено, що Актом перевірки, проведеної за адресою - АДРЕСА_1 встановлено необхідність здіснювати постійний догляд за ОСОБА_3 . Також, актом встановлено, що в особи яка потребує догляду, наявні інші члени сім`ї І-ІІ ступеня споріднення, а саме
- чоловік - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;
- сестра - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
- брат - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
У рішенні про відмову відповідач вказав, що чоловік - ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІІ групи без втрати працездатності, обґрунтована інформація про потребу постійного стороннього догляду чи неможливість здійснювати догляд за іншою особою не надана. Син - ОСОБА_4 згідно інформації викладеній у Акті перевірки сімейного стану покинув територію України 22.04.2022 року та на дату проведення огляду не повернувся. Інша інформація про особу ОСОБА_4 чи копії документів, які засвідчують його особу, місце його перебування, припинення сімейних відносин з особою що потребує догляду, неможливість здійснювати догляд за такою особою відсутні. 
Щодо інформації про особу, що потребує догляду - ОСОБА_3 відповідач у рішенні зазначив таке. 
Згідно інформації, що міститься у Витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 185/25/1098/В прийнятого згідно рішення від 08.05.2025 за номером 185/25/1098/Р проведеного щодо ОСОБА_3 , комісією не визначено потреби в постійному сторонньому догляді (п. 17.1.3 Витягу) за особою, щодо якої проведено оцінювання повсякденного функціонування.
Позивач не погодився із таким рішенням, вважає дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.
Суд при вирішенні спору по суті керується таким.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і до сьогодні.
Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено проведення загальної мобілізації.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до п.п. г п. 2 ч.4 ст. 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин стаття 26 Закону № 2232-ХІІ уже містить виключний перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.
Так, згідно з абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для звільнення з військової служби під час дії режиму воєнного стану через сімейні обставини військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести наявність таких обставин в сукупності: наявність в одного з батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю I або II групи; необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою з інвалідністю І чи ІІ групи; відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положенням про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Як встановлено судом, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час загальної мобілізації.
Спір у даній справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Підставою відмови у звільненні з військової служби, вказано, що чоловік - ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІІ групи без втрати працездатності, обґрунтована інформація про потребу постійного стороннього догляду чи неможливість здійснювати догляд за іншою особою не надана. Син - ОСОБА_4 згідно інформації викладеній у Акті перевірки сімейного стану покинув територію України 22.04.2022 року та на дату проведення огляду не повернувся. Інша інформація про особу ОСОБА_4 чи копії документів, які засвідчують його особу, місце його перебування, припинення сімейних відносин з особою що потребує догляду, неможливість здійснювати догляд за такою особою відсутні. 
У Рішенні про відмову у звільненні з військової служби про особу, що потребує догляду - ОСОБА_3 , вказано таке.
З 01.01.2025 порядок встановлення інвалідності та потреби у постійному сторонньому догляді визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 "Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" та проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - Положення).
Відповідно до п. 1 Положення визначено основні організаційні засади формування та функціонування експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди), а в результаті проведеного оцінювання експертна команда формує відповідне рішення.
Згідно інформації, що міститься у Витягу з рішення експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи № 185/25/1098/В прийнятого згідно рішення від 08.05.2025 № 185/25/1098/В проведеного щодо ОСОБА_3 , комісією не визначено потреби в постійному сторонньому догляді (п. 17.1.3 Витягу) за особою, щодо якої проведено оцінювання повсякденного функціонування.
Що стосується інших осіб, які зобов`язані здійснювати догляд, суд зазначає таке.
З матеріалів справи, судом встановлено, що у ОСОБА_3 є чоловік ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ). 
Як встановив суд, відповідач у рішенні про відмову у звільненні позивача з військової служби зазначив, що чоловік - ОСОБА_6 є особою з інвалідністю ІІІ групи без втрати працездатності, обґрунтована інформація про потребу постійного стороннього догляду чи неможливість здійснювати догляд за іншою особою не надана.
Однак, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 75 глави 9 Сімейного кодексу України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Оскільки ОСОБА_2 відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 185/25/3488/ВТ встановлено інвалідність ІІІ групи, він не може здійснювати догляд за своєю дружиною.
Станом на день прийняття рішення № 3184 від 24.12.2025 Військовою частиною НОМЕР_1 , син - ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) згідно довідки з місця роботи від 10.12.2025 працює в ТзОВ Командитне товариство "Корпс Систем" (KORPS SYSTEM) за адресою: вул. Яна ІІІ Собеського 11/Е6 40-082 м. Катовіце, на посаді будівельника у періоди 29.04.2027 07.08.2024, 14.08.2024 - 25.10.2024, 12.11.2024 - 31.12.2024, 03.03.2025- 23.04.2025, 05.05.2025 - 25.07.2025, 06.08.2025 - по теперішній час (станом на дату видачі довідки, тобто 10.12.2025). Відповідно до договору з надання послуг від 06.08.2025, укладеного між Korps System Sp. z o.o. ОСОБА_14 , такий укладений на термін з 06.08.2025 по 31.12.2025. Суд зауважує, що ОСОБА_4 не виявив бажання здійснювати догляд за матір`ю, натомість позивач таке бажання висловив поданням рапорту.
Суд погоджується з доводами відповідача в оскарженому рішенні про те, що Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 185/25/1098/В прийнятого згідно рішення від 08.05.2025 за номером 185/25/1098/Р проведеного щодо ОСОБА_3 , комісією не визначено потреби в постійному сторонньому догляді (п. 17.1.3 Витягу).
Також суд звертає увагу на те що з 01.01.2025 Порядок встановлення інвалідності та потреби у постійному сторонньому догляді визначено Постановою КМ України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи». 
Відповідно до п. 2 Постанови, з 1 січня 2025 р. експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи , затвердженого цією постановою (далі експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи , затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою. 
Відповідно до п. 1 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, це Положення визначає основні організаційні засади формування та функціонування експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди). 
Експертні команди формуються з метою організації та проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання) відповідно до проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та критеріїв направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи”. 
Відповідно до п.п. 9 п. 9 Положення, саме експертні команди встановлюють потребу в постійному сторонньому догляді. 
Як слідує з висновку № 80 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_3 не рекомендовано соціальні послуги з догляду.
Суд також зазначає, що згідно інформації, яка міститься у Витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за № 185/25/1098/В прийнятого згідно рішення від 08.05.2025 за номером 185/25/1098/Р проведеного щодо ОСОБА_3 , комісією не визначено потреби в постійному сторонньому догляді (п. 17.1.3 Витягу) за особою, щодо якої проведено оцінювання повсякденного функціонування.
Як встановив суд, брат позивача перетнув кордон України, проте син, який не проживає разом із матір`ю, не позбавлений об`єктивної можливості взяти на себе фактичну опіку та здійснювати необхідний догляд за нею.
Також суд звертає увагу, що у матері позивача є сестра - ОСОБА_13 , яка згідно з актом перевірки сімейного стану військовослужбовця від 24.09.2025 № 8842 покинула територію України 30.01.2025.
Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України.
Відповідно до ст. 172 Сімейного кодексу України, дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Слід вказати, що обов`язок «здійснювати утримання батьків» та «здійснювати догляд за батьками», не є тотожнім у спірних правовідносинах.
Постійний догляд - це форма догляду за особами з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.
Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Тобто, «здійснювати утримання за батьками» це надання матеріальної допомоги, в той час як «постійний догляд» це вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.
Також, згідно з статтею 47 Закону України 16.12.1993 № 3721-XII “Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні” діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати за ними догляд.
Тому, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки позивач не довів відсутності у ОСОБА_3 інших родичів першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати за ним догляд чи неможливість здійснення ними догляду, або їхню потребу у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. 
Відповідно до ч. 3 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Положеннями ч. 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 256, 293, 295 КАС України, суд-
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_22 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_23 )).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.П. Качур