Номер провадження: 22-ц/813/1587/26 
Справа № 522/22614/25-Е
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М., 
за участю секретаря Козлової В.А., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коюда Микита Анатолійович, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Бондара В.Я., про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, 

встановив:

09.10.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила: 
- заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі Товариству з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» (далі - ТОВ «Промринок») пересувати, вивозити з торгового місця 20-ти фунтовий контейнер № 1369, проводити демонтаж, порушувати цілісність конструкції або іншим способом розпоряджатися 20-ти фунтовими контейнерами № 1369, 6369, які на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2019 належать ОСОБА_2 , та які розташовані на території ТОВ «Промринок» за адресою: смт. Авангард, Овідіопольський район КП № 2 ТК № 1, торгове місце № 1369, по вулиці Рожевій у відповідності до договору про надання послуг від 23.01.2019 № 1369, укладеного з ТОВ «Промринок»;
- заборонити ОСОБА_2 віджувати право власності, передавати у тимчасове або постійне користування будь-яким особам або в інший спосіб, окрім ведення підприємницької діяльності, розпоряджатися 20-ти фунтовими контейнерами № 1369, 6369, які на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2019 належать ОСОБА_2 , та які розташовані на території ТОВ «Промринок» за адресою: смт. Авангард, Овідіопольський район КП № 2 ТК № 1, торгове місце № 1369 по вулиці Рожевій у відповідності до договору про надання послуг від 23.01.2019 № 1369, укладеного з ТОВ «Промринок»;
- заборонити ТОВ «Промринок» пересувати, проводити демонтаж, вивозити з торгового місця № 1369, а також видавати дозвіл або погодження ОСОБА_2 на пересування, вивезення з торгового місця № 1369 або відчуження будь-яким способом 20-ти фунтових контейнерів № 1369, 6369, які на підставі договору купівлі-продажу від 22.01.2019 належать ОСОБА_2 , та які розташовані на території ТОВ «Промринок» за адресою: смт. Авангард, Овідіопольський район КП № 2 ТК № 1, торгове місце № 1369, по вулиці Рожевій у відповідності до договору про надання послуг від 23.01.2019 № 1369, укладеного з ТОВ «Промринок».

Заява була мотивована тим, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу майна, а саме 20-ти фунтових контейнерів, адже такі контейнери передані позивачу в заставу на підставі договору позики. Ухилення від виконання зобов`язання свідчить про існування ймовірності скрити майно шляхом його відчуження або вивезення з території ТОВ «Промринок». Додатково заявник додає фотофіксацію об`єктів застави станом на 30.09.2025 року та 08.10.2025 року, де станом на 08.10.2025 року на контейнері розміщено оголошення про його продаж, також оголошення розміщено на сайті ОЛХ.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2025 року було відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову до його подання (а.с.26-27).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Коюда М.А. ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду, ухвалення нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.32-36).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.53-58).

Апеляційний суд також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не мають доказів того, що невжиття заходів забезпечення майбутнього позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Крім того, суд правильно зазначив, що за змістом п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Таким чином, оскільки забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливого порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, оскільки доказів неможливості чи утруднення виконання рішення суду, у разі задоволення позову, суду не представлено. 

Крім викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що 21.10.2025 року, через систему «Електронний суд», ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом про про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу.
Однак, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2026 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду через повторну неявку позивача у судове засідання (а.с.60-62).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Коюда Микита Анатолійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, через надмірне навантаження справ на одного суддю Одеського апеляційного суду, через відключення електроенергії в приміщенні Одеського апеляційного суду, а також через перебування судді Драгомерецького М.М. у відпустці, повне судове рішення складено 20.04.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький