номер провадження справи 5/4/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06.03.2026 Справа № 908/3963/25
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Соколові А.А., розглянувши матеріали справи
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” (вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117, м. Запоріжжя, 69095; код ЄДРПОУ 30557359)
До відповідача: Фізичної особи-підприємця Шпаченка Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 170 000,00 грн.,

Без участі представників сторін
СУТЬ СПОРУ:
30.12.2025 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” до фізичної особи-підприємця Шпаченка Віктора Вікторовича про стягнення 170 000,00 грн.
30.12.2025 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.
Ухвалою суду від 05.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3963/25 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Вирішено розгляд справи по суті розпочати з 29.01.2026, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.
26.02.2026 від фізичної особи-підприємця Шпаченка В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечив проти позовних вимог у повному обсязі.
03.03.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” до суду надійшла відповідач на відзив, згідно з якою позивач не погодився із запереченнями відповідача та просить суд позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 28.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” (Покупець) та фізичною особою-підприємцем Шпаченком Віктором Вікторовичем укладений договір поставки у спрощений спосіб за платіжним дорученням № 8555 від 28.01.2022, платіжним дорученням № 8561 від 02.02.2022 та рахунком на оплату товару № 22 від 27.01.2022. Відповідно до умов договору, продавець зобов`язався поставити покупцю товар, саме: шина алюмінієва 10х100 у кількості 226,995 кг на суму 53 117,00 грн. та шина алюмінієва 5х50/7604 у кількості 499,5 кг на суму 116 883,00 грн., на загальну суму 170 000,00 грн. ТОВ “Восточний експрес” зобов`язання щодо оплати товару за договором виконав у повному обсязі. Проте товар, що зазначений у рахунку № 22 від 27.01.2022 відповідачем поставлений не був. 23.12.2025 позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення сплачених ТОВ “Восточний експрес” грошових коштів у розмірі 170 000,00 грн. Однак, вказана вимога залишена ФОП Шпаченком В.В. без відповіді та задоволення. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 202, 205, 525, 526, 610, 638, 639, 640, 642, 693, 712 Цивільного кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з ФОП Шпаченка В.В. на користь позивача суму попередньої оплати у розмірі 170 000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти позовних вимог вказавши, що згідно з умовами договору, відповідач зобов`язався поставити та передати Позивачеві товар, який у свою чергу після його прийняття, мав здійснити відповідну оплату за фактично поставлений товар. Відповідач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, товар був поставлений Позивачеві у встановлений термін. Позивач, з моменту постачання товару не звертався із претензію щодо кількості чи якості товару, як це передбачено умовами договору. Платіжні доручення № 8555 від 28.01.2022 (на суму 100 000,00 грн.) та № 8561 від 02.02.2022 (на суму 70 000,00 грн.), надані Позивачем, свідчать про оплату за вже фактично поставлений та прийнятий Позивачем товар, а не про його передплату. Зазначене, підтверджується зокрема призначенням самих платежів, а саме: «Оплата за товар», що є свідченням оплати за фактичну поставку товару, а не аванс. Жодних вказівок на «передплату» чи «аванс» у призначеннях платежів не міститься, що спростовує твердження Позивача про попередню оплату без поставки. Таким чином, з огляду на поставку, прийняття та оплату товару, умови договору поставки товару у спрощений спосіб, сторонами було повністю виконано. Відповідач наразі вживає заходів для пошуку документів пов`язаних із предметом спору, зокрема договору поставки товару та документів, підтверджуючі поставлення товару Позивачу. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.
У вищевказаному відзиві відповідач також просив суд продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування продовження строків на подання відзиву на позовну заяву відповідач зазначив, що у 2023 році Позивач здійснив викрадення документів Відповідача, включаючи первинну бухгалтерську документацію, видаткові накладні, зокрема докази виконання зазначеного договору. З даного приводу Відповідач звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Пропуск строку на подання відзиву зумовлений виключно об`єктивними причинами, а саме: вищеописаною недобросовісною поведінкою Позивача, необхідністю термінового звернення за професійною правничою допомогою з метою забезпечення реалізації права на захист, а також тривалим процесом відшукування та підготовки належних і допустимих доказів. Також відповідач повідомив суд, що в подальшому будуть подаватись докази понесення витрат на правничу допомогу, а також у разі відшукання документів, будуть надані докази поставки товару Позивачу.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач не погодився із запереченнями відповідача зазначивши, що відповідач посилається на укладення між ТОВ «ВОСТОЧНИЙ ЕКСПРЕС» та ФОП Шпаченком В. В. договору поставки у письмовій формі, при цьому Відповідач не надав до відзиву на позовну заяву копію вказаного договору поставки. Жодних доказів та документів які підтверджують факт виконання Відповідачем договору, а саме поставки товари Позивачу, Відповідачем до відзиву на позовну заяву не надано. З урахуванням викладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити. Також, просить суд відмовити ФОП Шпаченку В.В. у продовженні строку на подання відзиву на позовну заяву.
Розглянувши клопотання ФОП Шпаченка В. В. про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Відповідачем до відзиву не надано будь-яких доказів в обґрунтування заперечень на позов, однак у відзиві, відповідач посилається на пропуск строку на подання відзиву внаслідок витрачення тривалого часу на збір доказів. 
Відповідно до ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
Також необхідно зазначити, що ухвалою суду від 05.01.2026 № 908/3963/25 відповідачу встановлено строк для подання відзиву та доказів не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до довідки про доставку електронного листа, вказана ухвала доставлена до електронного кабінету відповідача – 06.01.2026. З урахуванням викладеного, кінцевий строк для подання відзиву на позовну заяву – 23.02.2026 (понеділок). Відзив на позовну заяву разом з клопотання про продовження строків надіслано до суду 24.02.2026, тобто вже після спливу встановленого строку для подання відзиву та доказів. 
Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням строку встановленого законом або призначеного судом.
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що відповідачем клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов заявлено після закінчення строку для подання відзиву та не доведено поважність пропуску строку для подання відзиву, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання та продовження пропущеного строку відповідачем.
Проте суд приймає вищевказаний відзив на позовну заяву як письмові пояснення відповідача. 
Станом на 06.03.2026 заперечень на відповідь на відзив від ФОП Шпаченка В. В до суду не надійшло.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.
06.03.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. 
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.01.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” на користь фізичної особи-підприємця Шпаченка Віктора Вікторовича перераховані грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 8555. Призначення платежу – оплата за товар згідно рахунку № 22 від 27.01.2022 без ПДВ.
Крім цього, 02.02.2022 ТОВ “Восточний експрес” на користь ФОП Шпаченка В.В. перераховані грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 8561. Призначення платежу – оплата за товар згідно рахунку № 22 від 27.01.2022 без ПДВ.
Як зазначено у позовній заяві, ФОП Шпаченком В.В. (Продавець) зобов`язався поставити ТОВ “Восточний експрес” товар, а саме: шину алюмінієву 10х100 у кількості 226,995 кг на суму 53 117,00 грн. та шину алюмінієву 5х50/7604 у кількості 499,5 кг на суму 116 883,00 грн., а загалом - на суму 170 000,00 грн.
Таким чином, між ТОВ “Восточний експрес” та ФОП Шпаченком В.В. укладений договір поставки у спрощений спосіб.
ТОВ “Восточний експрес” зобов`язання щодо оплати товару за договором на суму 170 000,00 грн. виконав у повному обсязі. Проте товар, який зазначений у рахунку № 22 від 27.01.2022 ФОП Шпаченком В.В. на адресу ТОВ “Восточний експрес” не поставлений. 
23.12.2025 позивачем на адресу відповідача направлена вимога про повернення сплачених ТОВ “Восточний експрес” грошових коштів у розмірі 170 000,00 грн.
Проте, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, попередня оплата в добровільному порядку не повернута, у зв`язку з чим позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 170 000,00 грн.
Таким чином, предметом розгляду справи є стягнення попередньої оплати у розмірі 170 000,00 грн.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Правочином згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
З огляду на наявний в матеріалах справи договір та обставини справи, між сторонами склались правовідносини поставки товару.
Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 цього Кодексу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Як зазначив Верховний Суд України у своїх висновках, викладених в п. 7.12-7.13 постанови від 08.02.2019 по справі № 909/524/18: «Припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням». 
Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ “Восточний експрес” зобов`язання щодо оплати товару за договором на суму 170 000,00 грн. виконав у повному обсязі. Проте товар, який зазначений у рахунку № 22 від 27.01.2022 ФОП Шпаченком В.В. на адресу ТОВ “Восточний експрес” не поставлений, у зв`язку з чим позивач 23.12.2025 надіслав відповідачу письмову вимогу про повернення передоплати у розмірі 170 000,00 грн. Тому у відповідача виник обов`язок повернути суму попередньої оплати відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.
Контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.
За таких обставин, на час розгляду справи в суді сума заборгованості складає 170 000,00 грн., яка підтверджена матеріалами справи.
На підставі вищевикладеного, позовні вимоги ТОВ “Восточний експрес” щодо стягнення з ФОП Шпаченка В.В. суми попередньої оплати у розмірі 170 000,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.
Стосовно посилання відповідача на те, що ФОП Шпаченко В.В. виконав свої зобов`язання у повному обсязі, вчасно поставив ТОВ “Восточний експрес” товар, а здійснені Позивачем платежі з призначенням «Оплата за товар» є підтвердженням розрахунку за вже фактично поставлену продукцію, а не авансом суд зазначає наступне.
ФОП Шпаченком В.В не надано суду жодних первинних бухгалтерських документів (наприклад, видаткових накладних чи товарно-транспортних накладних), які б підтверджували факт передачі товару Позивачу. Заяви Відповідача про те, що Позивач у 2023 році викрав первинні документи, через що Відповідач звернувся до правоохоронних органів не можуть бути прийняті судом як належний доказ виконання зобов`язання. Сам по собі факт звернення до поліції не є доказом факту існування цих документів чи реальності виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару.
Відповідач у відзиві підтвердив факт надходження вищевказаної суми на його рахунок, проте вказує що вона є сплатою за фактичну поставку товару.
Посилання Відповідача на те, що у призначенні платежів за платіжними дорученнями № 8555 від 28.01.2022 та № 8561 від 02.02.2022 не вказано, що вони є саме передоплатою суд відхиляє, оскільки зі змісту вказаних платіжних доручень вбачається призначення платежу: оплата за товар згідно рахунку № 22 від 27.01.2022 без ПДВ.
Визначення вказаних платежів саме як передоплата за товар відповідачем не спростовано, оскільки не надано належних, допустимих та достовірних доказів здійснення такої поставки до отримання спірної суми.
Інші доводи Відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вказаних висновків суду. 
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 3 028,00 грн.
Крім цього, позивачем орієнтовно заявлено до стягнення 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідач не надав заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу.
Суд зазначає, що питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу буде вирішено судом після надання ТОВ “Восточний експрес” відповідних доказів у встановленому законом порядку.
Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 – 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шпаченка Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Восточний експрес” (вул. Шкільна, буд. 16, кв. 117, м. Запоріжжя, 69095; код ЄДРПОУ 30557359) грошові кошти у розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

У зв`язку із запровадженням графіків обмеження електропостачання у м. Запоріжжі, повний текст рішення складено та підписано 17.03.2026.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.