Номер провадження: 11-сс/813/764/26
Справа № 522/3032/26 1-кс/522/1235/26 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2026 року, відносно 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
підозрюваного в рамках кримінального провадження № 12026162510000247 від 27.02.2026 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

установив

В провадженні СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №12026162510000247 від 27.02.2026 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - ОСОБА_6 , за наступних обставин.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 лютого 2026 року  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , о 19:05 годині зайшов у приміщення пункту незламності з вільним доступом для громадян, який розташований на території Старобазарного скверу в м. Одесі. Помітивши на столі у пункті незламності мобільний телефон марки Redmi 15C Midnight Black на 256 GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 у корпусі синього кольору, який на короткий проміжок часу залишила ОСОБА_9 , 1974 р.н., поки виконувала роботу у зазначеному пункті, наливаючи чай громадянам, ОСОБА_6 вирішив ним відкрито заволодіти, розуміючи, що його дії будуть помітні як власниці телефону так і іншим громадянам, які перебували у пункті незламності.
При цьому,  ОСОБА_6  діяв в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, дію якого неодноразово продовжено станом на 27.02.2026 відповідними нормативними актами
Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, ОСОБА_6 , несподівано для власниці телефону та інших громадян підійшов до столу, де ОСОБА_9 тимчасово залишила свій телефон та, діючи відкрито, схопив рукою зазначений мобільний телефон марки Redmi 15C Midnight Black на 256 GB, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 та швидко вибіг з пункту незламності.
Відкрито заволодівши зазначеним чужим майном, ОСОБА_6 втік з місця події, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, а саме продавши його за 1000 грн. у пункті ремонту мобільних телефонів за адресою: м. Одеса, вул., Преображенська, 79, спричинивши зазначеними умисними діями потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 5500 грн.
27.02.2026 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
28.02.2026 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на відкрите викрадення майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.
Слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 . 
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого та обрано підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 27.04.2026 року із забороною з 22.00 годин по 07.00 годину, залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Апеляційна скарга мотивована доводами про неповноту судового розгляду, оскільки слідчим суддею не в повній мірі враховано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Так, прокурор зазначає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10-ти років, не одружений, офіційно непрацевлаштований.
До початку судового засідання апеляційного суду, від прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд його апеляційної скарги без участі прокурора.
Позиції учасників судового розгляду
В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Мотиви апеляційного суду 
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_10 оголошено про підозру та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані слідчим до клопотання докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозри.
Враховуючі конкретні обставин справи, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутня нагальна потреба для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи особу підозрюваного та відсутність фактів порушення ним умов домашнього арешту з дня винесення оскарженої ухвали.
До апеляційної скарги прокурором не надано доказів, які вказують, що застосований оскарженою ухвалою до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Сторона захисту у судовому засіданні апеляційного суду зазначила, що ОСОБА_10 є особою молодого віку, розкаюється у скоєному, домашній арешт не порушує, на першу вимогу апеляційного суду з`явився у судове засідання, що свідчить про відсутність ризиків.
Апеляційний суд зауважує, що доказів того, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності слідчому судді надані не були, до апеляційної скарги не додані, а тому колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не доведена.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про застосування більш м`якого запобіжного заходу, та враховує, що підозрюваний за першим викликом з`явився до апеляційного суду для розгляду клопотання про застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу, що вказує на те, що заявлений прокурором ризик можливого переховування фактично відсутній.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2026 року, відносно  ОСОБА_6 , підозрюваного в рамках кримінального провадження № 12026162510000247 від 27.02.2026 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2     ОСОБА_3     ОСОБА_4