КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 359/6713/23

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5186/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати, 
за апеляційними скаргами представника акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року, ухвалених під головуванням судді Чирки С.С.,-
встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.
Після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просила: визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині що стосується позивача; поновити дію трудового договору; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 311 021 грн 58 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» департаменту аудиту та контролю із розташуванням у місті Лиман Донецької області.
Наказом № 389/ос від 01 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору з позивачем до припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначала, що уповноважені особи АТ «Українська залізниця» не повідомляли позивача про призупинення дії трудового договору. 
Позивач вважала, що підстави для призупинення дії трудового договору відсутні у випадку, якщо працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може її надати.
Наказ № 389/ос від 01 квітня 2022 року та додаток до нього не відповідає положенням ч. 2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року, з урахуванням ухвали суду від 19 червня 2024 року про виправлення описки, названий позов задоволено частково.
Визнанонезаконним та скасовано наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» №389/ос від 01 квітня 2022 року в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 311 021 грн 58 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнутоз акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 147 грн 20 коп.
15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду у якій просив стягнути із АТ «Українська залізниця» витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн 00 коп.
Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року названу заяву задоволено частково.
Доповнено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати, таким змістом:«Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця», ЄДРПОУ 40075815, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Єжи Гедройца 5, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 14 665 грн 20 коп.
В іншій частині вимог заяви відмовити».
Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року апеляційні скарги представника акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року скасовано.
Ухвалено по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову та заяви про стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 - відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року касаційну скаргу представника  ОСОБА_1  задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про поновлення дії трудового договору змінено та в цій частині викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті постанову в означеній частині залишено без змін.
Постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в частині скасування додаткового рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року та розподілу судових витрат - скасованота в означених частинах справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу акціонерного товариства «Укрзалізниця» і додатку до нього від 01 квітня 2022 року № 389/ос щодо ОСОБА_1 скасовано, в цій частині залишено в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року.
В апеляційних скаргах представник АТ «Українська залізниця» просила: рішення суду від 10 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі; додаткове рішення суду від 28 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 .
У судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» вимоги апеляційних скарг підтримала.
Представник ОСОБА_1 заперечила щодо доводів апеляційних скарг. 
Верховним Судом направлено справу на новий розгляд та скасовано постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині скасування додаткового рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року та розподілу судових витрат.
Відтак, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року вчастині позовних вимог про поновлення дії трудового договору та визнання незаконним та скасування наказу АТ «Укрзалізниця» і додатку до нього від 01 квітня 2022 року № 389/ос апеляційним судом не переглядається.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду від 10 квітня 2024 року підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга на додаткове рішення суду від 28 травня 2024 року задоволенню не підлягає.
Стягуючи з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 311 021 грн 58 коп., судом першої інстанції взято до уваги розмір заробітку позивача за грудень 2021 року - січень 2022 року, а саме: 1 205 грн 51 коп. за один робочий день (24 267 грн 20 коп. + 25 158 грн 65 коп. : 41 фактично відпрацьованих дні).
Колегія суддів не погоджується із таким розрахунком розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Задовольняючи частково вимоги заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду та стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 14 665 грн 20 коп., суд першої інстанції виходив із критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що згідно наказу № 993/ос від 24 квітня 2017 року позивач працювала на посаді старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень Управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця» із 25 квітня 2017 року.
Згідно наказу від 18 серпня 2017 року № 2046/ос позивача 21 серпня 2017 року переведено на посаду старшого ревізора відділу з контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» департаменту внутрішнього аудиту та контролю.
Наказом від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В в АТ «Укрзалізниця» встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року.
З 24 лютого 2022 року зупинено роботу структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», що не виконують критично важливих завдань. 
Період простою ОСОБА_1 визначено з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року, з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року.
Наказом АТ «Укрзалізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос припинено з 01 квітня 2022 року простій, введений наказом від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6, з ОСОБА_1 з 01 квітня 2022 року призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Обгрунтовуючи позову заяву, ОСОБА_1 зазначила, що оскаржуваний наказ отримано її представником 19 червня 2023 року. Позивача взято на облік як внутрішньо переміщена особа, її фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 16 червня 2022 року звернулася до голови правління АТ «Укрзалізниця» із заявою про поновлення дії трудового договору.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Наглядової ради АТ «Українська залізниця» від 23 лютого 2023 року № А-12/18-В ліквідовано структурний підрозділ - департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця».
21 серпня 2023 року позивача попереджено про наступне вивільнення з доданим переліком вакантних посад.
Наказом (розпорядженням) АТ «Укрзалізниця» про припинення трудового договору (контракту) № 2017/ос від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого ревізора відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатів.
ОСОБА_1 вважала незаконним наказ АТ «Українська залізниця» № 389/ос від 01 квітня 2022 року в частині що стосується позивача, просила його скасувати та поновити дію трудового договору. Вважала, що на її користь із відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 311 021 грн 58 коп.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що середній заробіток за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Направляючи справу на новий розгляд до Київського апеляційного суду Верховним Судом зазначено, що саме незаконні дії відповідача позбавили ОСОБА_1 можливості працювати, відтак, обов`язок відшкодувати їй середню заробітну плату за час її перебування у вимушеному прогулі покладається на роботодавця, а не на державу-агресора (ч. 4 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»), так як відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, лише у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору.
Верховний Суд вказав на те, що визначаючи розмір середнього заробітку судом першої інстанції не надано належної оцінки розрахункам заробітної плати за грудень 2021 року та січень 2022 року, що містяться у матеріалах справи (том 1, а. с. 24, 25), відповідно до яких ОСОБА_1 отримувала виплати, які не входять до складу заробітної плати, зокрема у розрахунку за січень 2022 року до розміру заробітної плати враховано вартість подарунків, однак така складова заробітної плати не може враховуватися при обчисленні середнього заробітку відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
На виконання вимог постанови Верховного Суду від 05 листопада 2025 року колегією суддів здійснено розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 .
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком № 100.
Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Положенням п. 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Колегією суддів встановлено, що наказом № 389/ос від 01квітня 2022 року з ОСОБА_1 призупинено дію трудового договорудо припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Згідно з абзацом 6 пункту 2 Порядку № 100 час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.
Так, останніми місяцями, коли ОСОБА_1 отримувала 100 % заробітної плати є грудень 2021 року та січень 2022 року.
Відповідно до розрахунку заробітної плати АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 : за грудень 2021 року нараховано 24 267 грн 20 коп.; за січень 2022 року нараховано 24 888 грн 15 коп. (25 158 грн 65 коп. - вартість подарунків 270 грн 50 коп.).
Робочі дні у грудні 2021 року - 22 ; робочі дні у січні 2022 року - 19.
Середньоденна заробітна плата складає ((24 267 грн 20 коп. + 24 888 грн 15 коп.) : 41 робочий день) 1 198 грн 91 коп.
Кількість днів (період) із 01 квітня 2022 року по 01 квітня 2023 року - 260 днів.
Середній заробіток становить 311 716 грн 60 коп. (1 198 грн 91 коп. х 260).
Отже, враховуючи положення ст. 235 КЗпП України з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 311 716 грн 60 коп.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув своєї уваги на вищенаведені положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 щодо розрахунку середнього заробітку, помилково взяв до уваги розмір заробітної плати позивача за січень 2022 року із урахуванням вартості подарунків та дійшов до помилкового висновку щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у розмірі 311 021 грн 58 коп.
15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду у якій просив стягнути із АТ «Українська залізниця» витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн 00 коп.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представник ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Українська залізниця» витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн 00 коп. 
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 надано копію: договору про надання правової допомоги № 668 від 17 травня 2023 року; акту приймання-передачі наданої правової дороги (послуг) від 12 квітня 2024 року; прибуткового касового ордеру № 12/04-01. 
В акті приймання-передачі наданої правової допомоги зазначено: 
- підготовлено та направлено позовну заяву - 5 000 грн 00 коп.;
- підготовлено та направлено письмові пояснення по справі - 3 000 грн 00 коп.;
- участь у судовому засіданні 08 лютого 2024 року - 2 000 грн 00 коп.;
- участь у судовому засіданні 28 березня 2024 року - 4 000 грн 00 коп.;
- участь у судовому засіданні 05 квітня 2024 року - 4 000 грн 00 коп.;
- участь у судовому засіданні 09 квітня 2024 року - 4 000 грн 00 коп.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви та письмових пояснень представника ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 22 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 14 665 грн 20 коп.
Доводи апеляційної скарги про те, що представником ОСОБА_1 не було зроблено відповідної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, колегія суддів відхиляє, оскільки звертаючись до суду із позовною заявою позивач просила вирішити питання розподілу судових витрат та вказано їх попередній (орієнтовний) розрахунок - 20 000 грн 00 коп. Положення ст. 134 ЦПК зобов`язує сторони подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які вони понесли або очікують понести у зв`язку з розглядом справи разом з першою заявою по суті спору. Представником ОСОБА_1 виконано вимоги ст. 134 ЦПК та зроблено відповідну заяву про розподіл судових витрат у поданій позовній заяві.
Так, Верховним Судом направлено справу на новий розгляд та скасовано постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині скасування додаткового рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року та розподілу судових витрат.
Відтак, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року вчастині позовних вимог про поновлення дії трудового договору та визнання незаконним та скасування наказу АТ «Укрзалізниця» і додатку до нього від 01 квітня 2022 року № 389/ос апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду від 28 травня 2024 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
За ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 квітня 2024 року в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення суду про: стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у розмірі 311 760 грн 60 коп. та судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 073 грн 60 коп.; про стягнення з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 117 грн 17 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 
постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 рокув частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат скасувати.
В цій частині ухвалити нове рішення суду.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 311 716 грн 60 коп.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 117 грн 17 коп.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1  судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 073 грн 60 коп.
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 року залишити без задоволення.
Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2024 рокузалишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко