Номер провадження: 22-ц/813/348/26 
Справа № 521/15489/21
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
05.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Шахової О.В.,
учасники справи:
позивач – Одеська міська рада,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору – державний реєстратор Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецький Олександр Сергійович, державний реєстратор Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяна Іванівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , від імені якого діє представник Гусаров Олександр Леонідович,
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2024 року,
за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії та за позовом Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської Ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень державних реєстраторів, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зобов`язання вчинити певні дії, за участю третіх осіб: державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецького Олександра Сергійовича, державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Тетяни Іванівни,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2021 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії (справа № 521/15489/21), в обґрунтування якої зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснюється самочинне будівництво багатоповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не були відведенні таких цілей у встановленому законом порядку, останніми незаконно здійснено державну реєстрацію змін до об?єкта нерухомого майна, тим самим фактично зареєстровано речові права на самочинно збудовану будівлю (якої на момент державної реєстрації не існувало) в порушення вимог чинного законодавства. В порушення ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не подали заяву про намір щодо забудови земельної ділянки та не отримували містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва будівель за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач посилається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи з будівництва житлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності отриманих вихідних даних, розробленої та затвердженої в подальшому проектної документації та права на виконання підготовчих та будівельних робіт, що є істотним порушенням ст.ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 26, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», ДБН А.2.1-1-2014 «Інженерні вишукування для будівництва». 
29.09.2020 року рішенням державного реєстратора Турецького О.С. за індексним номером 54310561 проведено державну реєстрацію змін до розділу, відкритого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на будівлю прийомного пункту загальною площею 49,6 кв.м, а саме: змінено об?єкт нерухомого майна, а саме: будівлю прийомного пункту на нежитлову будівлю; ?змінено загальну площу такої будівлі з 49,6 кв.м на 170 кв.м; ??до підстав виникнення права власності додано довідку, видану 28.09.2020 року ФОП ОСОБА_4 , серія та номер: б/н та технічний паспорт, виготовлений 28.09.2020 року ФОП ОСОБА_4 , серія та номер: б/н.
Однак, на думку позивача, вищевказане рішення державного реєстратора прийняте з порушенням законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки під виглядом зміни відомостей про об?єкт нерухомого майна та його площі вказаним рішенням державного реєстратора фактично зареєстровано право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівлю прийомного пункту зі збільшеною площею, без достатніх на те правових підстав.
Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самочинно збудовано нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим зайнято земельну ділянку орієнтовною площею 200 кв.м, що належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, а тому така земельна ділянка повинна бути звільнена шляхом знесення об?єкта самочинного будівництва, оскільки Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки для будівництва нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Одеська міська Рада просила суд скасувати рішення державного реєстратора Турецького О.С. від 29.09.2020 року за індексним номером 54310561, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на об?єкт (РНОНМ: 351523951101); зобов?язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, орієнтовною площею 200 кв.м. шляхом знесення об?єкта самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .
В грудні 2021 року Одеська обласна прокуратура, яка діє в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернулася до суду з позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С., державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І., про скасування рішень державних реєстраторів, реєстрацій змін до права власності на нерухоме майно, реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки (справа № 521/21374/21), в обґрунтування зазначивши, що Обласною прокуратурою в ході опрацювання стану додержання органами самоврядування, фізичними та юридичними особами вимог містобудівного та земельного законодавства на території м. Одеси, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно установлено, що ТОВ «Роял стіл» на підставі свідоцтва про право власності від 30.04.2014, акта приймання-передачі майна від 05.08.2013 на праві приватної власності належала будівля прийомного пункту, загальною площею 49,6 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу від 14.05.2018 року № 845, 888 право власності на вказану нежитлову будівлю зареєстровано за ОСОБА_5 , яким за договорами купівлі-продажу від 04.09.2020 року № 992, 994 її продано по ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно зазначених договорів купівлі-продажу загальна площа нежитлової будівлі складала 49,6 м2. Водночас, державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольского району Одеської області Турецьким О.С. 29.09.2020 проведено державну реєстрацію змін до права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на зазначену нежитлову будівлю, загальною площею 49,6 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , внесено зміни в частині площі об?єкту та збільшено її з 49,6 м2 до 170 м2.
Прокурор зазначає, що здійснена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реконструкція об?єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до робіт, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2016 № 407, а тому її проведення було можливе лише за наявності документів, що дають право на їх виконання, а також після її закінчення об?єкт підлягав прийняттю в експлуатацію.
Проте, згідно Публічної кадастрової карти України установлено, що земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 , не сформована. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо передачі земельної ділянки у власність чи користування фізичних чи юридичних осіб відсутня.
Крім того, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів власності Одеської міської ради № 01-19/207 від 25.06.2021, рішення про передачу у власність, надання у користування, поділу, зміни цільового призначення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалось. Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за вказаною адресою Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради не видавались. Вказане підтверджується листом вказаної установи від 23.06.2021 № 01-15/376п.
Позивач зазначає, що самочинну реконструкцію спірного об?єкту нерухомого майна проведено за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність або користування не надавалась.
Разом із тим, державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. на підставі технічного паспорту та довідки, виданих 28.09.2020 ФОП ОСОБА_4 , прийнято рішення № 54310561 від 29.09.2020 про внесення змін до записів про право власності № 38055823, 38055746 щодо об?єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 351523951101, внаслідок чого змінено об?єкт нерухомості: з «будівля прийомного пункту, об?єкт нерухомості» на «нежитлова будівля, об?єкт нерухомості» та внесено зміни щодо площі об?єкту, а саме: загальну площу об?єкту збільшено з 49,6 м2 до 170 м2.
Внаслідок реконструкції будівлі прийомного пункту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , його площу фактично збільшено з 49,6 м2 до 369 м2 шляхом збільшення площі забудови земельної ділянки до 200,96 (193) м2, що свідчить про зміну геометричних розмірів фундаменту нежитлової будівлі, яку проведено за рахунок земельної ділянки, яка у власність чи користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не передавалась.
Одеська обласна прокуратура просила суд скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. № 54310561 від 29.09.2020 про внесення змін до записів про право власності № 38055823, 38055746 щодо об?єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 351523951101, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати проведену державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. державну реєстрацію змін права приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлової будівлі загальною площею 170 м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомості 351523951101), яка проведена на підставі рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. № 54310561 від 29.09.2020; скасувати реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт зареєстровану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за № ОД051201116965 від 16.11.2020; скасувати реєстрацію декларації про готовність об?єкта до експлуатації зареєстровану Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за № ОД101210804797 від 10.08.2021; скасувати рішення державного реєстратора Великодолинскої селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. № 59952991 від 20.08.2021 про внесення змін о записі про право власності № 38055823, 38055746 щодо об?єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 351523951101, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати проведену державним реєстратором Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. державну реєстрацію змін права приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлової будівлі загальною площею 369,3 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомості 351523951101), яка проведена на підставі рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. 59952991 від 20.08.2021 року, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлової будівлі загальною площею 369,3 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомості 351523951101); зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом приведення самочинно реконструйованої будівлі прийомного пункту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до попереднього стану, який був на момент укладення договорів купівлі-продажу № 992, 994 від 04.09.2021 року; вирішити питання розподілу судових витрат.
???Малиновський районний суд м. Одеси ухвалою від 15 червня 2022 року об`єднав в одне провадження цивільні справи № 521/15489/21 та № 521/21374/21. Присвоїв об`єднаному провадженню реєстраційний номер 2/521/1221/22.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 21 лютого 2024 року позов Одеської міської ради, задовольнив частково. Позов Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської Ради, задовольнив. Скасував рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 29.09.2020 року індексний номер 54310561 на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 про внесення змін до записів про право власності № 38055823, № 38055746. Скасував проведену державним реєстратором Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. державну реєстрацію змін права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на нежитлової будівлі площею 170 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 351523951101), яка проведена на підставі рішення 54310561 від 29.09.2020 року. Скасував реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт, зареєстровану УДАБК ОМР № ОД 051201116965 від 16.11.2020 року. Скасував реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану УДАБК ОМР № ОД 101210804797 від 10.08.2021 року. Скасував рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. № 59952991 від 20.08.2021 року про внесення змін до записів про право власності №38055823, № 38055746 щодо об`єкта 351523951101. Скасував проведену державним реєстратором Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. державну реєстрацію змін права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлову будівлю загальною площею 369,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка проведена на підставі рішення 59952991 від 20.08.2021 року з припиненням права власності кожного на нежитлової будівлі площею 369, 3 кв. м., яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 351523951101). Зобов`язав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення спірної будівлі прийомного пункту до попереднього стану, який був на момент укладення відповідачами договорів купівлі-продажу № 992, 994 від 4.09.2021 року. Вирішив питання розподілу судових витрат. 
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реконструкція об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до робіт, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2016 № 407, а тому її проведення було можливе лише за наявності документів, що дають право на їх виконання, а також після її закінчення об`єкт підлягав прийняттю в експлуатацію. Самочинна реконструкція спірного об`єкту нерухомого майна проведена за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність або користування не надавалась. При прийнятті реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким О.С. 29.09.2020 рішення № 54310561 від 29.09.2020 про внесення змін до записів про право власності №№38055823, 38055746 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 351523951101, документи про прийняття цього об`єкту в експлуатацію були відсутні. Надані відповідачем ОСОБА_1 висновок будівельно-технічної експертизи від 21.04.2021 року № 06/21 підтверджує факт проведення співвласниками спірного майна реконструкції, загальна площа приміщень 170 кв.м, а висновок ТОВ АСХ «АРХСІТІ» № 121120 2020 року про можливість реконструкції доводів позивачів та решти досліджених судом доказів не спростовує. 
Суд вважав доведеним позивачем та прокурором, що державним реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким О.С. 29.09.2020 року проведена державна реєстрація змін до права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в частині збільшення площі з 49,6 кв.м до 170 кв.м за відсутності документів, які підтверджують правомірність внесення таких змін, у зв`язку з чим зазначене рішення державного реєстратора є незаконним, а державна реєстрація підлягає скасуванню. Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконно, без отримання документів, що дають право на їх виконання, та без введення об`єкту в експлуатацію спочатку збільшено площу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з 49,6 кв.м до 170 кв.м, а у подальшому за повідомленням про початок виконання будівельних робіт № ОД051201116965 від 16.11.2020 року та декларацією про готовність до експлуатації об`єкта № ОДІ 01210804797 від 10.08.2021 року внесені завідомо недостовірні дані щодо документу, який посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а саме зазначено, що такий документ не вказується у зв`язку з реконструкцією без зміни розмірів фундаментів у плані, що не відповідає дійсності, роботи фактично проведені на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена для цієї мети, внаслідок чого збільшена площа забудови земельної ділянки з 49,6 кв.м до 200,96 (193) кв.м, останні підлягають скасуванню у судовому порядку.Скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних є правильним способом захисту права, оскільки судом встановлена наявність у декларації недостовірних даних та розбіжностей, які дають підставу вважати об`єкт самочинним будівництвом.
Суд також вважав, що рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Мельник Т.І. (індексний номер 59952991 від 20.08.2021 року) щодо внесення змін до розділу про право власності щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 351523951101), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та державна реєстрація змін до права власності також підлягають скасуванню, а відповідне право, припиненню.
При вирішенні спору суд врахував, що самовільною реконструкцією та реєстрацією права власності на самочинно реконструйовану об`єкт нерухомого майна порушуються права комунальної власності територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку, яку незаконно забудовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що є підставою для захисту інтересів держави в особі Одеської міської ради в судовому порядку та погодився із доводами прокуратури, що реконструйований об`єкт нерухомого майна підлягає приведенню у попередній стан, який був на момент укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу № 992, 994 від 04.09.2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_6 , просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2024 року у справі № 521/15489/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Одеської міської ради і Одеської обласної прокуратури до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що реконструкція належних відповідачам об`єктів нерухомості була здійснена за наявності необхідних дозвільних документів і з дотриманням будівельних норм і правил. Тому висновок суду про те, що здійснена відповідачами реконструкція нежитлового об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 . є самовільним будівництвом є безпідставним та помилковим. 
Скаржник вважає, що під час розгляду справи позивачі не надали до суду жодного належного та допустимого доказу того, що реконструйований відповідачами об`єкт нерухомості розташований на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, тобто не було доведено, що відповідачі у декларації про початок виконання будівельних робіт зазначили недостовірні дані, які дають підстави вважати об`єкт самочинним будівництвом. після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації, остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного. Під час розгляду справи позивачами не було доведено належними доказами факту здійснення відповідачами самочинного будівництва. Наявність даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації декларації. Тому, висновок суду про необхідність скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт і декларації про готовність об`єкта до експлуатації є помилковим і таким, що не відповідає обставинам справи і законодавству України, яке регулює спірні правовідносини.
Посилається, що суд розглянув позов, який належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спір є публічно-правовим, так як виник за участю суб`єкта владних повноважень.

(2) Позиція інших учасників справи
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 року цивільну справу розподілено колегії суддів: головуючий суддя – Дришлюк А.І., судді: Сегеда С.М., Громік Р.Д.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 14.06.2024 року відкрив провадження за апеляційною скаргою.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 копію ухвали про відкриття провадження отримав 17.06.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
Одеська міська рада копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 17.06.2024 та 23.04.2024 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Одеська обласна прокуратура копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримала 17.06.2024 та 23.04.2024 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 17.06.2024 та 23.04.2024 року відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.
ОСОБА_2 , державний реєстратор Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецький О.С., державний реєстратор Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І.,копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримали у відповідності п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України.
Від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, позивач просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2024 року без змін.
Від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, Одеська міська рада просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2024 року без змін.
Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 до суду надійшла відповідь на відзиви, скаржник просив задовольнити апеляційну скаргу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024 року в цій справі замінено суддю Сегеду С.М. на Драгомерецького М.М.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 23.10.2024 року призначив справу до розгляду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2025 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А., у зв`язку з відрахуванням судді Дришлюка А.І. зі штату Одеського апеляційного суду у зв`язку з припиненням повноважень судді, відповідно до наказу голови Одеського апеляційного суду №66-ос від 11.04.2025 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.05.2025 рокупризначено справу до апеляційного розгляду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025 року в цій справі замінено суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д., на суддів Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2026 року в цій справі замінено суддю Карташова О.Ю. на Назарову М.В.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , Одеська міська рада, Одеська обласна прокуратура, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради судові повістки-повідомлення отримали 03.02.2026 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.
Державний реєстратор Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державний реєстратор Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецький О.С., про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 – ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити апеляційну скаргу.
В судовому прокурор Савицький Д.С просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реконструкція об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до робіт, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2016 № 407, а тому її проведення було можливе лише за наявності документів, що дають право на їх виконання, а також після її закінчення об`єкт підлягав прийняттю в експлуатацію. Самочинна реконструкція спірного об`єкту нерухомого майна проведена за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність або користування не надавалась. При прийнятті реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким О.С. 29.09.2020 рішення № 54310561 від 29.09.2020 про внесення змін до записів про право власності №№38055823, 38055746 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 351523951101, документи про прийняття цього об`єкту в експлуатацію були відсутні. Надані відповідачем ОСОБА_1 висновок будівельно-технічної експертизи від 21.04.2021 року № 06/21 підтверджує факт проведення співвласниками спірного майна реконструкції, загальна площа приміщень 170 кв.м, а висновок ТОВ АСХ «АРХСІТІ» № 121120 2020 року про можливість реконструкції доводів позивачів та решти досліджених судом доказів не спростовує. 
Суд вважав доведеним позивачем та прокурором, що державним реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким О.С. 29.09.2020 року проведена державна реєстрація змін до права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в частині збільшення площі з 49,6 кв.м до 170 кв.м за відсутності документів, які підтверджують правомірність внесення таких змін, у зв`язку з чим зазначене рішення державного реєстратора є незаконним, а державна реєстрація підлягає скасуванню. Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незаконно, без отримання документів, що дають право на їх виконання, та без введення об`єкту в експлуатацію спочатку збільшено площу нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з 49,6 кв.м до 170 кв.м, а у подальшому за повідомленням про початок виконання будівельних робіт № ОД051201116965 від 16.11.2020 року та декларацією про готовність до експлуатації об`єкта № ОДІ 01210804797 від 10.08.2021 року внесені завідомо недостовірні дані щодо документу, який посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, а саме зазначено, що такий документ не вказується у зв`язку з реконструкцією без зміни розмірів фундаментів у плані, що не відповідає дійсності, роботи фактично проведені на земельній ділянці комунальної власності, що не була відведена для цієї мети, внаслідок чого збільшена площа забудови земельної ділянки з 49,6 кв.м до 200,96 (193) кв.м, останні підлягають скасуванню у судовому порядку.Скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних є правильним способом захисту права, оскільки судом встановлена наявність у декларації недостовірних даних та розбіжностей, які дають підставу вважати об`єкт самочинним будівництвом.
При вирішенні спору суд врахував, що самовільною реконструкцією та реєстрацією права власності на самочинно реконструйовану об`єкт нерухомого майна порушуються права комунальної власності територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку, яку незаконно забудовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що є підставою для захисту інтересів держави в особі Одеської міської ради в судовому порядку та погодився із доводами прокуратури, що реконструйований об`єкт нерухомого майна підлягає приведенню у попередній стан, який був на момент укладення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу № 992, 994 від 04.09.2021 року.
Проаналізувавши обставини справи та надані на підтвердження докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини 1 статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності.
За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Із матеріалів справи вбачається, що територіальна громада м. Одеси є власником земель комунальної власності в особі Одеської міської ради.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Роял стіл» на підставі свідоцтва про право власності від 30.04.2014 року належала нежитлова будівля прийомного пункту, загальною площею 49,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
За договорами купівлі-продажу від 14.05.2018 року № 845, № 888 право власності на спірне майно набув ОСОБА_5 .
04.09.2020 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі – продажу за яким продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв (купив) частку у праві власності на будівлю прийомного пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м. Продавець свідчить, що право власності на земельну ділянку на якій розташоване майно на даний час не оформлене, земельна ділянка в оренді не перебуває. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстровано в реєстрі за № 992.
04.09.2020 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі – продажу за яким продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв (купив) частку у праві власності на будівлю прийомного пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 49,6 кв.м. Продавець свідчить, що право власності на земельну ділянку на якій розташоване майно на даний час не оформлене, земельна ділянка в оренді не перебуває. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстровано в реєстрі за № 994.
29.09.2020 року державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольского району Одеської області Турецьким О.С., проведена державна реєстрація змін до права власності відповідачів на зазначену нежитлову будівлю в частині площі об`єкту, яка збільшена до 170 кв.м; та реєстратором змінений об`єкт нерухомості: з «будівля прийомного пункту, об`єкт нерухомості» на «нежитлова будівля, об`єкт нерухомості». 
Підставою для прийняття рішення державним реєстратором Турецьким О.С. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер рішення: 54310561 від 29 вересня 2020 року) на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є: договори купівлі-продажу спірного майна №№ 992, 994, посвідчені 04.09.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С.; технічний паспорт від 28.09.2020 року ФОП ОСОБА_4 довідка від 28.09.2020 року ФОП ОСОБА_4 .
Згідно довідки ФОП ОСОБА_4 від 28.09.2020 року площа спірної будівлі змінилась: збільшилась до 170 кв.м за рахунок демонтування та монтажу металевих і скляних конструкцій. Нежитлова будівля складається з одного нежитлового приміщення. Нежитлове приміщення в цілому використовується як нежитлова будівля, складається з одного нежитлового приміщення загальною площею 170,0 кв. м.
В технічному паспорті на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 виготовленому ФОП ОСОБА_4 28.09.2020 року зазначено, що площа земельної ділянки під основною будівлею складає 186 кв.м. 
Після вчинення реєстраційних дій в реєстрі дозвільних документів на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 16.11.2020 року за № ОД 051201116965 зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а 10.08.2021 року за № ОДЮ12Ю804797 – декларація про готовність до експлуатації об`єкта за спірною адресою.
За дозвільними документами відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснена реконструкція об`єкту нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів.
В декларації про готовність до експлуатації об`єкта за спірною адресою зазначено: загальна площа будівлі – 340 кв.м, площа забудови 200,96 кв.м, кількість поверхів -2.
Отже зміст зазначених вище документів свідчить про проведення співвласниками реконструкції, внаслідок якої площа спірного об`єкту збільшилась вже з 170 кв.м до 340 кв.м.
Декларація про готовність об`єкта до експлуатації містить примітку про те, що інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою не зазначається у зв`язку з реставрацією об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.
Судом встановлено, що 20.08.2021 року державним реєстратором Великодолиньскої селищної ради Одеського району Одеської області Мельник Т.І. на підставі декларації про готовність об`єкту до експлуатації та технічного паспорту від 13.08.2021 року ТОВ «Ренійське БТІ» прийнято рішення № 59952991 про внесення змін до записів про право власності відповідачів №№ 38055823, 38055746 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 351523951101.
Вказані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 275035549 від 15.09.2021 року.
За висновком судової будівельно-технічної експертизи №22-2061 від 31.10.2022 року по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42021163020000091 від 02.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 197-1 КК України об`єкт нерухомого майна 23511523951101 відповідно до виду будівництва є реконструкцією (1 група капітальності). 
За висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи №06/23 від 10.05.2023 року по матеріалах досудового розслідування на спірній земельній ділянці фактично виконані будівельні роботи зі збільшення загальної площі нежитлової будівлі з 49,6 кв.м до 340 кв.м, площа приміщень 332,90 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 351523951101). Будівельні роботи виконані з улаштуванням нових фундаментів, несучих колон та огороджуючих конструкцій та відносяться до нового будівництва або реконструкції зі збільшенням плями забудови та геометричних розмірів фундаментів у плані.
Згідно Публічної кадастрової карти України земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 , не сформована.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо передачі земельної ділянки у власність чи користування фізичним чи юридичним особам - відсутня.
Згідно листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради № 01-19/207 від 25.06.2021 року рішення про передачу у власність, надання у користування, поділ, зміну цільового призначення земельної ділянки за спірною адресою Одеською міською радою не приймалось.
Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради - не видавались (лист Департаменту від 23.06.2021 № 01-15/376п). 
Статтею 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Відповідно до ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.
Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Статями 124-126 ЗК України передбачено, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
Частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовникам будівництва надана можливість здійснювати реконструкцію об`єкта будівництва за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, у разі якщо така реконструкція здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).
Судом першої інстанції встановлено, що здійснена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реконструкція об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не відноситься до робіт, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2016 № 407, а тому її проведення було можливе лише за наявності документів, що дають право на їх виконання, а також після її закінчення об`єкт підлягав прийняттю в експлуатацію.
Самочинна реконструкція спірного об`єкту нерухомого майна проведена за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність або користування не надавалась.
При прийнятті реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким О.С. 29.09.2020 рішення № 54310561 від 29.09.2020 про внесення змін до записів про право власності №№38055823, 38055746 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 351523951101, документи про прийняття цього об`єкту в експлуатацію були відсутні.
Отже державним реєстратором Великодолинської селищної ради Турецьким О.С. 29.09.2020 року проведена державна реєстрація змін до права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в частині збільшення площі з 49,6 кв.м до 170 кв.м за відсутності документів, які підтверджують правомірність внесення таких змін.
Суд першої інстанції, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази, встановив, що в результаті здійснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 реконструкції об`єкта нерухомого майна без отримання права на виконання даного виду будівельних робіт та без введення самочинно реконструйованого об`єкту в експлуатацію, відбулося збільшення площі приміщень з 49,6 кв.м до 170 кв.м на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Житомирська, 118 та не надавалася відповідачам у власність чи користування для реконструкції нежитлової будівлі, чим порушуються інтереси держави і суспільства.
Колегія суддів вважає, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки.
Сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки.
Апеляційний суд зазначає, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва (реконструкції об`єкта), а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду (реконструкція) поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинної реконструкції) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження.
Встановивши, що реконструкція об`єкту є самочинним будівництвом, розташований на землях територіальної громади м. Одеси та перешкоджає реалізації громадою м. Одеси своїх повноважень як власника відповідної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення спірної будівлі прийомного пункту до попереднього стану, який був на момент укладення відповідачами договорів купівлі-продажу №№ 992, 994 від 04.09.2020 року
Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 522/17307/19 (провадження № 61-972св23).
Одеська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Одеської міської Ради просила скасувати реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт, зареєстровану УДАБК ОМР № ОД 051201116965 від 16.11.2020 року; реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану УДАБК ОМР № ОД 101210804797 від 10.08.2021 року, оскільки відповідачами здійснено реконструкцію нежитлового приміщення зі зміною площі приміщень. Стверджувала, що ця реконструкція зі збільшенням площі приміщень без відведення земельної ділянки є самочинним будівництвом і порушує право власності територіальної громади на таку ділянку.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як замовники внесли до декларації про готовність об`єкта до експлуатації недостовірну інформацію: у розділі відомості про об`єкт зазначили, що реконструкція проведена без зміни зовнішніх геометричних розмірів, тоді як у розділі «Об`єкти будівництва» вказали загальна площа будівлі 340 кв.м, площа забудови 200,93 кв.м, поверхів 2, що свідчить про зміну загальної площі нежитлового приміщення з 170 кв.м до 340 кв.м та суперечить первинним документам.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали дотримуватися порядку виконання будівельних робіт і прийняття в експлуатацію нерухомого майна, як це передбачає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»; як встановив суд, добудова до нежитлового приміщення відбулася зі зміною розміру загальної площі за рахунок земельної ділянки, яку міська рада для цих цілей не відводила, право виконувати будівельні роботи не надавала, відповідну проектну документацію не затверджувала.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (частина п`ята статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації).
Замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (пункт 4 частини першої статті 1 зазначеного Закону).
Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 вказаного Закону).
Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як замовники, інтересів яких стосується декларація про готовність об`єкта до експлуатації, несуть відповідальність за достовірність даних, вказаних у цій декларації. 
За змістом частини другої статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації є встановлення факту зазначення у ній замовником будівництва недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом (зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта), а також набрання законної сили судовим рішенням про скасування містобудівних умов та обмежень. За таких підстав з позовом про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації може звернутися відповідний орган державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснили самочинне будівництво, бо змінили площу нежитлового приміщення з 49,6 кв.м. до 170 кв.м., в подальшому з 170 кв.м до 369,3 кв.м шляхом добудови за рахунок земель комунальної власності без відведення цієї ділянки, без надання та затвердження в установленому законом порядку проектної і дозвільної документації на будівництво, а у декларацію про готовність об`єкта до експлуатації внесли недостовірні відомості. 
Однак суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини, помилково задовольнив вимогу Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради про скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, зареєстровану УДАБК ОМР № ОД 051201116965 від 16.11.2020 року; реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану УДАБК ОМР № ОД 101210804797 від 10.08.2021 року. Така вимога за обставин цієї справи є неналежною та не відновлює право територіальної громади як власника земельної ділянки.
Велика Палата Верховного Суду розглядала вимогу про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації як належний спосіб захисту виключно за обставин, коли на відповідній ділянці заборонене будь-яке будівництво, крім гідротехнічних споруд (див. висновок, сформульований у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (пункт 63)).
За обставин цієї справи, суд не встановив, що на земельній ділянці територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 будівництво неможливе.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 вказала, що належними вимогами, які може заявити власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження нею, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 113).
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає вимоги про скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації неналежними, тому помилковим є висновок суду першої інстанції про задоволення цих вимог.
Звертаючись до суду Одеська міська рада просила, зокрема скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 29.09.2020 року індексний номер 54310561 на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 про внесення змін до записів про право власності № 38055823, № 38055746
Одеська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Одеської міської Ради звертаючись до суду із позовом просила, зокрема скасувати: рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 29.09.2020 року індексний номер 54310561 на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 про внесення змін до записів про право власності № 38055823, № 38055746; проведену державним реєстратором Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. державну реєстрацію змін права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на нежитлової будівлі площею 170 кв.м за спірною адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 351523951101), яка проведена на підставі рішення 54310561 від 29.09.2020 року; рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. № 59952991 від 20.08.2021 року про внесення змін до записів про право власності №38055823, № 38055746 щодо об`єкта 351523951101; проведену державним реєстратором Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. державну реєстрацію змін права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на нежитлової будівлі загальною площею 369,3 кв.м за спірною адресою, яка проведена на підставі рішення 59952991 від 20.08.2021 року з припиненням права власності кожного на нежитлової будівлі площею 369,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 351523951101).
Метою звернення до суду є захист права комунальної власності на земельну ділянку на якій розташоване самочинно збудоване майно, яка у користування чи власність відповідачам не надавалась.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України.
У пунктах 6.30-6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року в справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зроблено висновок, що «законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті».
У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що «визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом».
У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19 (провадження № 61-204св22) вказано, що «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку з здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними».
Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2025 року у справі 947/17325/20 зазначив, що вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, припинення права власності є неналежним способом захисту.
Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Можливі способи захисту прав особи власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна.
Частинами третьою, п`ятою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається.
За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно».
Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року по справі № 916/1174/22.
Отже, вимоги Одеської міської ради, Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської Ради про скасування рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. від 29.09.2020 року індексний номер 54310561 на нежитлову будівлю за адресою АДРЕСА_1 про внесення змін до записів про право власності № 38055823, № 38055746; та Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської Ради про скасування проведеної державним реєстратором Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. державної реєстрації змін права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на нежитлової будівлі площею 170 кв.м. за спірною адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 351523951101); реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, зареєстрованої УДАБК ОМР № ОД 051201116965 від 16.11.2020 року; реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої УДАБК ОМР № ОД 101210804797 від 10.08.2021 року; рішення державного реєстратора Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. № 59952991 від 20.08.2021 року про внесення змін до записів про право власності №38055823, № 38055746 щодо об`єкта 351523951101; проведеної державним реєстратором Великодолинської селищної Ради Овідіопольського району Одеської області Мельник Т.І. державну реєстрацію змін права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на нежитлової будівлі загальною площею 369,3 кв. м. за спірною адресою, яка проведена на підставі рішення 59952991 від 20.08.2021 року з припиненням права власності кожного на нежитлової будівлі площею 369,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 351523951101)не забезпечать усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом (реконструкцією). 
Аналогічний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20 та від 01 лютого 2023 року у справі № 381/702/20, від 22 січня 2025 року у справі № 638/16811/19.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги про скасування рішень державних реєстраторів, і в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту.
Колегія суддів звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 137, 138 постанови від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23), де зазначено: «Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ)».
Щодо пропорційності заявленого способу захисту інтересів позивача та прав відповідачів на предмет справедливого балансу та співвідношення порушеного права позивача з наслідками, які буде мати задоволення позовних вимог, то колегія суддів зазначає.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: перша - виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; друга - викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; третя - закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Враховуючи те, що самочинна забудова зведена на спірній земельній ділянці комунальної власності, яку міська рада відповідачам для вказаної мети не відводила, недобросовісну поведінку відповідачів щодо проведення без документів, які дають право виконувати будівельні роботи, задоволення позовної вимоги щодо знесення самочинного будівництва на земельній ділянці, яка є власністю територіальної громади, переслідує легітимну мету - захист права комунальної власності у загальних інтересах територіальної громади. Такий підхід відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки забезпечує справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи, яка зазнає втручання.
Доводи апеляційної скарги про те, що Одеська міська рада звернулась з позовом про зобов`язання відповідачів знести самочинно здійсненне будівництво , тобто реалізуючи у спірних правовідносинах надані їй владні управлінські функції, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц (провадження № 14-656цс18) зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Правила про предметну юрисдикцію передбачають розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожний суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законом, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають з індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог.
Одеська міська рада та прокурор в інтересах Одеської міської ради звернулись до суду з позовом про скасування рішень державних реєстраторів, реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом приведення спірної будівлі прийомного пункту до попереднього стану, який був на момент укладення відповідачами договорів купівлі-продажу №№ 992, 994 від 4.09.2021 року.
Отже метою звернення до суду є захист права комунальної власності на земельну ділянку на якій розташоване самочинно збудоване майно, яка у користування чи власність відповідачам не надавалась. Отже спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Посилання скаржника на те, що земельна ділянка не сформована не заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Як зазначалося вище, за висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи №06/23 від 10.05.2023 року по матеріалах досудового розслідування на спірній земельній ділянці фактично виконані будівельні роботи зі збільшення загальної площі нежитлової будівлі з 49,6 кв.м до 340 кв.м, площа приміщень 332,90 кв.м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 351523951101). Будівельні роботи виконані з улаштуванням нових фундаментів, несучих колон та огороджуючих конструкцій та відносяться до нового будівництва або реконструкції зі збільшенням плями забудови та геометричних розмірів фундаментів у плані.
У разі проведення реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Таким чином, земельна ділянка під забудовою, яка перевищує попередній стан будівлі прийомного пункту, є власністю територіальної громади м. Одеси, відповідачам у власність чи/або користування не надавалась, 
Посилання представника скаржника на те, що висновок експертиза в кримінальній справі не може бути доказом в цій справі є помилковим з огляду на таке. 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, а саме: будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статті 77, 78, 79 ЦПК України визначають вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів.
У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16 зазначено, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.
Висновок, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України.
Висновок експерта додаткової судової будівельно-технічної експертизи №06/23 від 10.05.2023 року, складений у рамках розслідування внесеного до ЄРДР № 42021163020000091 від 02.11.2021 року, експертом Рапач К.В., який був попереджений про кримінальну за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову від надання висновку експерта без поважних причин за статтями 384, 385 КК України.
Колегія суддів враховує допустимість висновку експерта додаткової судової будівельно-технічної експертизи №06/23 від 10.05.2023 року як доказу, оскільки експертиза проведена у рамках розслідування внесеного до ЄРДР № 42021163020000091 від 02.11.2021 року, містить інформацію щодо предмета доказування у даній цивільній справі.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2024 року в частині позовних вимог за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора та позовних вимог за позовом Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської Ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень державних реєстраторів та державної реєстрації, скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, Одеською міською радою при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 4540 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 24.09.2021 року № 672, від 24.09.2021 року № 671.
Оскільки позовна заява Одеської міської ради підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_2 та  ОСОБА_8 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1135 грн з кожного.
При зверненні із позовною заявою Одеською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у сумі 15890 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2894 від 09.12.2021 року.
Оскільки позовна заява Одеської обласної прокуратури підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_2 та  ОСОБА_8 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1135 грн з кожного.
За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_8  сплачено судовий збір у розмірі 14620 грн, що підтверджується квитанцією від 22.04.2024 року та квитанцією від 05.06.2024 року.
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково в частині однієї немайнової вимоги Одеської міської ради, то з Одеської міської ради на користь ОСОБА_8  підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2724 грн за подання апеляційної скарги. 
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_8  підлягає стягненню судовий збір у розмірі 9172 грн за подання апеляційної скарги.
Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з Одеської міської ради на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню судовий збір у сумі 1589 грн (2724 грн – 1135 грн).
Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню судовий збір у сумі 8037 грн (9172 грн – 1135 грн).
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, 
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє представник Гусаров Олександр Леонідович,задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2024 року в частині позовних вимог за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора та позовних вимог за позовом Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської Ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень державних реєстраторів та державної реєстрації, скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, стягнення судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора відмовити.
У задоволенні позовних вимог Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської Ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішень державних реєстраторів та державної реєстрації, скасування реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 8037 грн. 
Стягнути з Одеської міської ради, ЄДРПОУ 26302537, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1589 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеської міської ради, код ЄДРПОУ 26302537, судовий збір у розмірі 1135 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 1135 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 11 березня 2026 року.

Головуючий         В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

О.Ю. Карташов