ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/22465/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 року (суддя Коренев А.О., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 16.10.2025 року) у адміністративній справі №160/22465/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд –

в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправними бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2025 роки, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 04.03.2025 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2025 роки, виходячи з грошового станом на день виключання зі списків особового складу 04.03.2025 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що обов`язок правомірності прийняття рішення покладається на суб`єкта владних повноважень, а адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктом владних повноважень і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахування конкретних обставин справи. Апелянт зазначив, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 04.11.2022 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №63 від 04.03.2025 року молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , такелажника 3 евакуаційного відділення 4 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, відповідно до розпорядження Генерального Штабу Збройних Сил України (про переміщення військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу) від 27.02.2025 року №58 вибути у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , вважати таким, що справи та посаду здав, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04.03.2025 року та вважати таким, що вибув з району виконання завдань за призначенням, району бойових дій (м. Суми) до нового місця служби м. Київ. Представник ОСОБА_1 звернулася із адвокатським запитом до відповідача щодо проведеної виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2022-2025 роках, а також щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невідбуту додаткову оплачувану відпустку. У відповідь на даний запит військова частина НОМЕР_1 зазначив, що компенсація відпустки, як учаснику бойових дій не була виплачена, оскільки він був переведений в іншу військову частину, а не звільнений. А підстав для здійснення перерахунку посадового окладу, окладу за військовим званням за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 немає. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався статтями 4, 5, п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ; статтями , 16-2 Закону України «Про відпустки»; пунктами 8, 10, 14, 17, 18, 19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; п.181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008; п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року №260 та прийшов до висновку про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації, під час дії воєнного стану не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку ОСОБА_1 набув за період проходження ним військової служби. У разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. У разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби. Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, здійснюється виключно при звільненні військовослужбовця з військової служби. Суд зазначає, що ОСОБА_1 не звільнявся з військової служби, а продовжує проходити військову службу та отримувати грошове забезпечення; переміщення військовослужбовця по службі, яке також передбачає виключення його зі списків особового складу однієї військової частини та зарахування до таких списків іншої, не може вважатися звільненням з військової служби, тобто тим юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує виникнення у військової частини НОМЕР_1 обов`язку з проведення всіх необхідних розрахунків.
Матеріалам справи встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №63 від 04.03.2025 року молодший сержант військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , такелажник 3 евакуаційного відділення 4 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, відповідно до розпорядження Генерального Штабу Збройних Сил України (про переміщення військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу) від 27.2.2025 року №58 вибув у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , вважати таким, що справи та посаду здав, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 04.03.2025 року та вважати таким, що вибув з району виконання завдань за призначенням, району бойових дій (м. Суми) до нового місця служби м. Київ. 
Встановлено, що представник ОСОБА_1 – адвокат Попов А.О. України щодо проведеної виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2022-2025 роках, а також щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невідбуту додаткову оплачувану відпустку.
Встановлено, що військова частина НОМЕР_1 своїм листом від 25.0.2025 року №1714/3919 повідомила, що компенсація відпустки, як учаснику бойових дій не була виплачена, оскільки він був переведений в іншу військову частину, а не звільнений; підстав для здійснення перерахунку посадового окладу, окладу за військовим званням за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до ст.16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до пунктів 14, 17, 18, 19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Відповідно до п. 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 щорічні додаткові відпустки можуть бути використані одночасно зі щорічною основною відпусткою або в інший строк з урахуванням побажання військовослужбовців та інтересів військової служби. Їх тривалість не впливає на тривалість щорічної основної відпустки. У разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.
Відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 року №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію; виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, здійснюється виключно при звільненні військовослужбовця з військової служби; переміщення військовослужбовця по службі, яке також передбачає виключення його зі списків особового складу однієї військової частини та зарахування до таких списків іншої не вважатися звільненням з військової служби.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 року у адміністративній справі №160/22465/25 – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова