Справа № 727/1849/26 
Провадження № 2-о/727/100/26

РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі: 
головуючого - судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря: Зінич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення.
Посилалась на те, що звернулась до ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення їй пенсії. До поданої заяви долучила всі необхідні документи.
Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.01.2026 року їй було відмовлено у призначені пенсії. Не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 у зв`язку з порушенням процедури внесення змін до прізвища власника трудової книжки. 
Вказала, що її прізвище було « ОСОБА_2 ». Після розірвання шлюбу вона змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». За правилами ведення трудової книжки роботодавець повинен був закреслити попереднє прізвище та прописати нове. Однак, прізвище не було змінено належним чином. 
Виявлені помилки у трудовій книжці НОМЕР_1 перешкоджають їй оформити пенсію.
Просила встановити факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ).
Ухвалою суду від 09.02.2026 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження.
У подальшому, 27.02.2026 року до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. У поданій заяві просить розглянути заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у її відсутності. Доводи, наведені в заяві, підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити їх.
Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності. Встановлення фактів, зазначених у заяві ОСОБА_1 залишає на розсуд суду.
Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.  Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, у відповідності до ст.293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як було встановлено судом, відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , прізвище, ім`я, по батькові заявника ОСОБА_1 (а.с.7).
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 03.07.1993 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище – ОСОБА_3 (а.с.32)
13.12.2010 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище – ОСОБА_3 (а.с.31).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №241670094314 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначені пенсії за віком. У рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 09.07.1991 року (частково враховано згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування), оскільки запис про зміну прізвища власниці трудової книжки з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_2 » внесено з порушенням Інструкції про порядок внесення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, відповідно до якої, зміна записів у трудових книжках прізвища, ім`я, по батькові виконується уповноваженим органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, тощо) і з посиланням на номер та дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Первинний документ про зміну прізвища відсутній ( ОСОБА_1 на ОСОБА_2 )  (а.с.34).
Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 09.07.1991 року, на першій сторінці трудової книжки наявний запис, зроблений Комунальною медичною установою «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» про те, що прізвище змінено на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_2 » (а.с.13).
Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого 13.12.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було розірвано 13.12.2010 року. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище – ОСОБА_3 (а.с.31).
Згідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як передбачено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Факт, про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для отримання пенсії за віком у розмірі, відповідно до трудового стажу, частина якого не зарахована, у зв`язку із неправильним заповненням відповідальною особою трудової книжки, що не залежало від заявника. 
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії.
Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Згідно п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За встановлених обставин заявник не може нести відповідальність за недоліки при заповнення сторінки 1 трудової книжки, оскільки трудова книжка заповнялася відповідними особами, за дії яких заявник відповідати не може. У зв`язку із зазначеним, на думку суду, наявні всі підстави для встановлення юридичного факту, на якому наполягає заявник. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви, що підтверджують обставини, на які посилається заявник.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці та належне її оформлення, та при цьому не може бути підставою для виключення певних періодів її роботи з трудового стажу, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації установи не може бути підставою для позбавлення заявника її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що факт належності заявниці трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка видана 09.07.1991 року, підтверджено наявними в справі доказами, а тому заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 4, 13, 247, 258-259, 263-265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., суд, -

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , виданої 09.07.1991 року, належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Одовічен Я.В.