ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 644/11501/24
провадження № 22-ц/818/1551/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивачка –  ОСОБА_1 ,
відповідачі –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи – Харківська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2025 року в складі судді Черняка В.Г.
в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 , її мати, на підставі ордеру на житлове приміщення № 000043 від 30.07.1985 виданого на підставі рішення Орджонікідзевського РВК № 210 від 16.08.1985, отримала у користування двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , склад сім`ї з двох людей: вона та її сестра ОСОБА_7 . Квартира не приватизована.
Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_7 , у якої було двоє дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Вказала, що 25.02.2004 ОСОБА_3 була влаштована в Краснокутський дитячий дошкільний будинок для дітей сиріт, а ОСОБА_2 була влаштована у Люботинську школу – інтернат для дітей сиріт. Через рік перебування дітей у цих закладах вони обидві були всиновлені громадянами США, з цього часу їх місце перебування в США невідомо.
Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її матір ОСОБА_8 , яка була основним наймачем зазначеної квартири. 
Рішенням Орджонікідзевської районної ради в м. Харкові виконавчого комітету від 02.06.2009 за № 143/4 її визнано наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 з сім`єю 4 особи: основний – ОСОБА_1 , дочка – ОСОБА_4 , дочка сестри – ОСОБА_2 , дочка сестри - ОСОБА_3 . На підставі даного рішення з нею укладений договір житлового найму. 

У 2009 році в квартирі зареєстровано її неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а у 2024 році зареєстровано її онука – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Станом на 08.11.2024 в квартирі зареєстровано 6 осіб. 
Зазначила, що через реєстрацію відповідачів у квартирі, вона, як наймач зазначеної квартири і члени її сім`ї, не мають можливість оформити субсидію на квартплату та комунальні платежі, на зазначених осіб, як на зареєстрованих, проводяться нарахування з комунальних послуг. Не має можливості приватизувати квартиру, оскільки за відповідачами через їх реєстрацію в квартирі формально зберігається право власності. Зняти відповідачів з реєстрації місця проживання на підставі Порядку декларування та реєстрації місця проживання неможливо, оскільки квартира не приватизована. 
Посилалася на те, що відповідачі з 2005 року не проживають у квартирі за місцем реєстрації, повнолітні, усиновлені, вивезені на постійне місце проживання до США, через що вважаються такими, що отримали постійне місце проживання і право на житло в квартирі АДРЕСА_1 не зберігається. 
Просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житлом в квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку з їх не проживанням без поважних причин понад 6 місяців.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було проігноровано її клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, через що вона була позбавлена можливості заявити клопотання про виклик свідків, витребування доказів тощо. В подальшому судом необґрунтовано відмовлено у розгляді справи у загальному порядку. Судом не були досліджені в повній мірі причини відсутності відповідачів у спірній квартирі. Відповідачі фактично не проживають в спірній квартирі з 2004 року, коли їх було поміщено до дитячих будинків, відповідачі були всиновлені та вивезені за кордон на постійне проживання.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 на підставі ордеру на житлове приміщення № 000043 від 30.07.1985 виданого на підставі рішення Орджонікідзевського РВК № 210 від 16.08.1985, отримала у користування двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , склад сім`ї: наймач - ОСОБА_6 ; дочки - ОСОБА_10 , ОСОБА_7 (а.с.4).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_11 (а.с.13).
Рішенням Орджонікідзевської районної ради в м. Харкові виконавчого комітету від 02.06.2009 року за № 143/4 про зміну договору найму житлового приміщення на ім`я ОСОБА_1 , визнано ОСОБА_1 наймачем неприватизованої двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 з сім`єю 4 особи: основний – ОСОБА_1 , дочка – ОСОБА_4 , дочка сестри – ОСОБА_2 , дочка сестри - ОСОБА_3 (а.с.5).
Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 01 березня 2005 року у справі № 2-108/05 удочерено малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянами США ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; зобов`язано органи РАГСу внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 , виконану міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 22.10.1996 за № 579; змінено прізвище ОСОБА_14 на ОСОБА_15 , ім`я ОСОБА_16 на ОСОБА_17 , по-батькові не зазначати, згідно з традиціями США; записати батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 замість ОСОБА_18 ; матір`ю ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , замість ОСОБА_7 ; місце народження залишено без змін (а.с.60-62).
Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 02 березня 2005 року у справі № 2-673/2005 дозволено подружжю ОСОБА_12 та ОСОБА_13 усиновити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внесено зміни в актовий запис № 440, проведеного відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харків від27.08.1998 про народження ОСОБА_3 та внесено зміни у свідоцтво про її народження, а саме в графі прізвище замість ОСОБА_14 записати ОСОБА_15 , ім`я ОСОБА_19 змінити на ОСОБА_20 , по-батькові не записувати, дату народження, місце народження дитини залишено без змін, в графі батько замість ОСОБА_21 записати ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 , в графі мати замість ОСОБА_7 записати ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.57).
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 08.11.2024 р. у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23).
При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (частини перша та друга статті 71 ЖК).
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
Системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 554/3289/20 (провадження № 61-2951св21).
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 16 червня 2021 року в справі № 289/2299/18 (провадження № 61-17608св20), від 19 травня 2021 року в справі № 759/19579/17 (провадження № 61-4520св21) зазначено, що: "системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності".
Європейський суд з прав людини вказує, що "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.
Вказане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до якого у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи квартира, де зареєстровано місце проживання сторін, не приватизована. Ордер на право зайняття житлового приміщення був виданий ОСОБА_6 та її дочкам ОСОБА_10 , ОСОБА_7 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_11 .
Рішенням Орджонікідзевської районної ради в м. Харкові виконавчого комітету від 02.06.2009 року за № 143/4 про зміну договору найму житлового приміщення на ім`я ОСОБА_1 , визнано ОСОБА_1 наймачем неприватизованої двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 з сім`єю 4 особи: основний – ОСОБА_1 , дочка – ОСОБА_4 , дочка сестри – ОСОБА_2 , дочка сестри - ОСОБА_3 .
На теперішній час у квартирі зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Матеріали справи свідчать про те, що у 2005 році на підставі судових рішень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 удочерили громадяни ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 .
В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2004 року, вони не сплачують за комунальні послуги, не цікавляться житлом. 
Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачі без поважних причин більше ніж півроку не проживають у квартирі АДРЕСА_1 .
Судові рішення про усиновлення відповідачів, не свідчить про наявність підстав для задоволення позову, адже такі докази можуть підтвердити лише обставини усиновлення. Крім того, саме по собі не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Доказів того, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїхали із України та не поверталися в Україну після досягнення повноліття та до цього часу матеріали справи не містять. Причини не проживання відповідачів у квартирі з вказаних судових рішень встановити неможливо.
Під час вирішення питання про втрату відповідачами права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін їхньої відсутності та поважність причин такої відсутності. 
Проте, жодного доказу, який би об`єктивно свідчив про не проживання відповідачів у вищезазначеній квартирі більше ніж півроку без поважних причин, суду не надано.
Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.
Враховуючи вищевикладене, наявні у матеріалах справи докази не є достатніми для задоволення позову. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що не проживання відповідачів в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців не доведено, тому вважати їх такими, що втратили зв`язок з квартирою, неможливо.
Посилання  ОСОБА_1 на те, що судом було проігноровано її клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, через що вона була позбавлена можливості заявити клопотання про виклик свідків, витребування доказів тощо, висновків суду не спростовують, оскільки позивачка не була позбавлена можливості заявити відповідні клопотання в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина