КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/2308/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить:
- стягнути з Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який триває з 05.03.2025 р. по 09.04.2025 р. включно.
Також просить допустити негайне виконання рішення суду.
В обґрунтування вимог зазначено, що через протиправні дії відповідача він був позбавлений можливості працювати, що є вимушеним прогулом.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню. Недопуск працівника до роботи на умовах неповного робочого часу не входить до цих підстав і не може вважатись вимушеним прогулом. Вважає, що в даному випадку відсутній вимушений прогул.
Додатково зазначив, що ОСОБА_1 взагалі вважає себе звільненим і зараз на розгляді судів перебувають інші справи за його позовом, де він просить поновити себе на посаді і стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, але за незаконне звільнення. Тобто, позивач за один і той самий період просить стягнути в різних справах середній заробіток, але за різних взаємовиключних підстав за звільнення і за недопуск з відпустки (а.с. 14-16).
Позивачем надано до суду відповідь на відзив (а.с. 29), в якому просив задовольнити вимоги, та додатково зазначив, що згадувані відповідачем адміністративні справи не мають жодного стосунку до даної справи.
14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 8-9).
Згідно інформації комп`ютерної програми – “Діловодство спеціалізованого суду” 27.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ: 37059505, 25006, м. Кропивницький, вул. Преображенська, 2) в якому просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який розпочався з 01.07.2024 і триває по 27.11.2024 (справа № 340/7633/24).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі № 340/7633/24 вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ: 37059505, 25006, м. Кропивницький, вул. Преображенська, 2) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – задовольнити;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 297?935,00 грн за період з 01.07.2024 року по 02.05.2025 року;
- допустити до негайного виконання в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, а саме: 28?439,20 грн.
22 травня 2025 року ухвалою суду зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/7633/24, оскільки предметом даного позову є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з 05.03.2025 по 09.04.2025, а по адміністративній справі № 340/7633/24 винесено рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 297?935,00 грн за період з 01.07.2024 року по 02.05.2025 року (а.с. 31).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі № 340/7633/24 вирішено:
- апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення;
- апеляційну скаргу Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області задовольнити;
- рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі №340/7633/24 скасувати, ухвалити нове рішення;
- в позові відмовити. 
Ухвалою суду від 09 квітня 2026 року поновлено провадження у справі № 340/2308/25. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_1 відповідно до наказу Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 08.09.2016 №134-к з 08 вересня 2016 року призначений на посаду заступника начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області.
Наказом Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області від 27.03.2024 №5-к позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 26.03.2024 по 18.11.2025 включно.
Відповідно до поданої позивачем заяви від 30.04.2024 про допуск його до роботи на умовах неповного робочого часу, а саме: тридцять п`ять годин на тиждень з 07.05.2024, наказом Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області від 07.05.2024 №12-к наказано вважати ОСОБА_1 , заступника начальника служби, таким, що приступив до виконання своїх посадових обов`язків з 07 травня 2024 року на умовах неповного робочого часу, а саме: тридцять п`ять годин на тиждень з 07.05.2024. 
Наказом Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області від 03.06.2024 №14-к позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 04.06.2024 по 18.11.2025 включно.
Згідно наказу Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 03.06.2024 №207-к позивача звільнено з посади заступника начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу” як такого, що відмовився від переведення на запропоновану посаду, з виплатою компенсацій відповідно до чинного законодавства.
01.07.2024 (в період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) ОСОБА_1 звернувся до начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілової Л.В. із заявою про допуск його до роботи на умовах неповного робочого часу, а саме: двадцять годин на тиждень з 01.07.2024.
Листом №197-01.1/01.1/05.12-24 від 01.07.2024 начальник Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області відмовив позивачу у наданні згоди на встановлення неповного робочого дня/тижня через відсутність передбачених законом підстав для цього, посилаючись на те, що частина третя статті 56 Закону України “Про державну службу” передбачає виключний перелік, в яких випадках керівник державної служби зобов`язаний установити для державного службовця неповний робочий день або неповний робочий тиждень, а саме: на прохання вагітної жінки, одинокого державного службовця, який має дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю, у тому числі, яка перебуває під його опікою, або який доглядає за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку. В інших випадках неповний робочий день або неповний робочий тиждень для державного службовця може встановлюватися за згодою керівника державної служби.
Вказані обставини встановлені також рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року справа №340/4438/24.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №340/4438/24, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2025 року, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілової Лілії Валентинівни, Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області. 
Визнано протиправними дії начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілової Лілії Валентинівни щодо відмови у допуску ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною.
Зобов`язано начальника Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області Панфілову Лілію Валентинівну допустити ОСОБА_1 до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною.
Вважаючи, що недопуск позивача до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною призвів до вимушеного прогулу, позивач звернувся до суду із цим позовом про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.4 Закону України “Про відпустки” відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є соціальною відпусткою.
Відповідно до ч.1, 4 ст.18 цього Закону після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
За бажанням матері, батька дитини або осіб, зазначених у частині третій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома.
Аналогічні норми містяться в ст.179 КЗпП України, згідно яким за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства (ч.4)
За бажанням матері, батька дитини або осіб, зазначених у частині сьомій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома (ч.9)
Особи, зазначені в цій статті, повинні повідомити роботодавця про дострокове припинення такої відпустки не пізніш як за 10 календарних днів до дня дострокового припинення такої відпустки (ч.10).
Отже, наведені норми п. 4 ст.18 Закону України “Про відпустки”, ч.9 ст.179 КЗпП України визначають право працівника за власним бажанням, перебуваючи у відпустці для догляду за дитиною (тобто не виходячи з відпустки і не перериваючи таку відпустку), працювати на умовах неповного робочого часу.
Одночасно законодавець надає можливість використати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повністю або частково в межах установленого періоду (впродовж строку досягнення дитиною трьох років), а це означає, що особа, яка фактично доглядає за дитиною, може у будь-який час перервати та знову продовжити таку відпустку. І саме у такому випадку працівник має попередити роботодавця про свій намір вийти на роботу за 10 календарних днів до дня дострокового припинення відпустки (ч.10 ст.179 КЗпП України).
В спірному випадку, виходячи із суті поданої позивачем заяви від 01.07.2024, позивач не мав наміру достроково припиняти відпустку по догляду за дитиною, а просив допустити його до роботи на умовах неповного робочого часу, перебуваючи при цьому у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що виключає необхідність попередження відповідача про свій намір вийти на роботу за 10 календарних днів, як то помилково вважає відповідач. 
Питання стосовно права позивача працювати на умовах неповного робочого часу під час перебування його у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку було предметом судового розгляду у межах справи № 340/4438/24.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №340/4438/24, яке набрало законної сили, визнано право позивача працювати на умовах неповного робочого часу в період перебування його у такій відпустці і встановлено порушення цього права начальником Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області. 
Натомість відмова у допуску працівника до роботи на умовах неповного робочого часу у період його перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має наслідком виплату такому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки неможна вважати, що у такому випадку у працівника виник вимушений прогул в розумінні Кодексу законів про працю України. 
Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і він не підлягає розширеному тлумаченню. 
Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті (ч.3 ст.235 КЗпП України).
У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч.5 ст.235 КЗпП України).
Відповідно до ст. 236 КЗпП у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Верховний Суд у постанові від17.01.2024 у справі №708/447/23 вказав, що виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість належним чином реалізовувати працівником своє право на працю. Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП і вони не підлягають розширеному тлумаченню. Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями КЗпП випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. 
Верховний Суд у постанові від 07.02.2024 у справі №522/7990/17 вказав, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати.
В спірному випадку має місце не незаконне звільнення, а відмова у допуску до роботи на умовах неповного робочого часу у період перебування позивача у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що не має наслідком поновлення на роботі, відповідно, не є свідченням наявності вимушеного прогулу у розумінні частини другої статті 235 КЗпП України.
Норми, яка б передбачала виплату середнього заробітку за наведених позивачем і встановлених у цій справі обставин, Кодекс законів про працю України не містить.
Враховуючи, що оплата вимушеного прогулу у встановлених вказаними статтями Кодексу законів про працю України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю, при вирішенні спірного питання відсутні підстави для застосування аналогії права. 
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Кіровоградській області (вул. Преображенська, 2, м. Кропивницький, 25006, ЄДРПОУ 37059505) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду А.В. САГУН