справа № 619/2508/26
провадження № 1-кп/619/368/26

ВИРОК
іменем України

17 квітня 2026 року, 
м. Дергачі, 
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді -  ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання -  ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12026221230000186 від 18.02.2026 за обвинуваченням: 
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дергачі Харківської області, з вищою освітою, розлученого, який має малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Сторони кримінального провадження:
прокурор  -  ОСОБА_5 
потерпілий  -  ОСОБА_6 
обвинувачений  -  ОСОБА_3 .
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 у період часу з 10 год по 10 год 12 хв 18.02.2026, знаходячись поблизу площі Перемоги в м. Дергачі Харківської області, Харківського району, біля павільйону «КИСЕТ» помітив припаркований поблизу транспортний засіб, а саме легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «TRANSPORTER» 2006 року випуску білого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 номер кузова WVIZZ. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , та яким ним. У цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 підійшов до зазначеного транспортного засобу зі сторони правої передньої двері та, враховуючи, що двері транспортного засобу були незачинені, шляхом вільного доступу проник до його салону. Надалі ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», моделі «TRANSPORTER», 2006 року випуску, білого кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , виявив у салоні ключі від замку запалювання, які використав з метою увімкнення запалення, після чого привів двигун автомобіля в дію та увімкнувши передачу, рушив з місця його паркування, та зник з місця події у невідомому напрямку, тим самим умисно та незаконно заволодів вказаним транспортним засобом. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено майнового збитку згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 06.03.2026 на суму 289313,64 грн.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Своїми діями  ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт і обставини його вчинення, так, як це вказано вище та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу.
Водночас судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжуються покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Мотиви призначення покарання.
Відповідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за формою вини - умисний (вчинений з прямим умислом), обставину, що пом`якшує покарання, дані про особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відповідно до характеристики скарг на нього від мешканців міста не надходило, адміністративною комісією до відповідальності не притягувався, водночас, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочини та попередження нових злочинів. 
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Отже, каральна функція покарання не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
У своїх рішеннях суд касаційної інстанції неодноразово наголошував, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань або вирішення питання про звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Так, враховуючи дані про особу винного, ставлення ОСОБА_3 до скоєного, який щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, думку потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має, та, враховуючи позицію прокурора, який просив застосувати ст. 75 КК України із звільненням обвинуваченого від призначеного покарання з визначенням іспитового терміну, зваживши на те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, які вважає необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
З урахуванням викладеного, а також положень санкції ч. 2 ст. 289 КК України, яка передбачає можливість застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд зазначає, що таке покарання не є обов`язковим та підлягає застосуванню з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного та принципу індивідуалізації покарання.
Враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, а також беручи до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд доходить висновку, що застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна не є необхідним для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.
З огляду на наведене, суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень може бути досягнуто без застосування такого заходу кримінально-правового впливу.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Частиною 1 статті 100 КПК України встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відповідно ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20.02.2026 (справа №619/1045/26, провадження 1-кс/619/145/26), накладено арешт на тимчасово вилучене майно із забороною відчуження, користування та розпорядження, у межах кримінального провадження №12026221230000186 від 18.02.2026, вилучене під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, 18.02.2026, на відкритій ділянці місцевості за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Дергачі, по пров. Конторський, поблизу буд. 7-А, а саме: транспортний засіб - автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER TS», державний номерний знак НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходиться на спеціально обладнаному майданчику тимчасового затриманих автотранспортних засобів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, за адресою: вул. Європейська, буд. 10, м. Дергачі, Харківський район, Харківська область, проведено змиви, а саме: змиви з куліси, з коробки передач, з рульового колесу, з внутрішньої ручки водійської двері, які запаковано до паперового конверту НПУ з пояснювальними написами та підписами понятих; сліди папілярних візерунків, запаковано до паперового конверту НПУ з пояснювальними написами та підписами понятих; накидка з водійського сидіння, запаковано до паперового конверту НПУ з пояснювальними написами та підписами понятих.
Крім того, відповідно ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20.02.2026 (справа №619/1045/26, провадження 1-кс/619/146/26), накладено арешт на тимчасово вилучене майно із забороною відчуження, користування та розпорядження, у межах кримінального провадження №12026221230000186 від 18.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тимчасово вилучене майно, що належить ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iphone 7», imei: НОМЕР_6 , з номером НОМЕР_7 , який було поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ з № NPV5327045, з пояснювальними написами та підписами понятих.
Постановою слідчого СВ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області визнано від 18.02.2026 зазначені в ухвалі слідчого судді від 20.02.2026 (справа №619/1045/26, провадження 1-кс/619/145/26) речі визнано речовим доказом, які знаходиться на спеціально обладнаному майданчику тимчасового затриманих автотранспортних засобів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області, за адресою: вул. Європейська, буд. 10, м. Дергачі, Харківський район, Харківська область, які запаковано до паперового конверту НПУ з пояснювальними написами та підписами понятих.
Крім того, постановою слідчого СВ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області визнано від 18.02.2026 зазначені в ухвалі слідчого судді від 20.02.2026 (справа №619/1045/26, провадження 1-кс/619/146/26) речі визнано речовим доказом, який було поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ з № NPV5327045, з пояснювальними написами та підписами понятих.
Крім того, постановою старшого слідчого СВ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області визнано від 03.03.2026 визнано речовим доказом комп`ютерний диск «Axent DVD+R 4.7 GB 120min 16X» з медіа файлом на ньому долучити до матеріалів кримінального провадження № 12026221230000186 від 18.02.2026.
Як передбачено ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Враховуючи, що судовий розгляд по справі закінчено, арешти підлягають скасуванню, а речові докази – поверненню власникам (законним володільцям), знищенню та залишенню в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання. 
Згідно зі ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у загальній сумі 8914,00 грн.
Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд 
ухвалив:
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України, на період іспитового строку покласти на  ОСОБА_3  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь держави судові витрати за проведення експертизи №СЕ-19/121-26/4876-Д від 25.02.2026 в розмірі 3565,60 грн, за проведення транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-2/4971-АВ від 06.03.2026 в розмірі 5348,40 грн, а всього 8914,00 грн (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).
Арешт майна, який накладено згідно ухвал слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20.02.2026 (справа №619/1045/26, провадження 1-кс/619/145/26), від 20.02.2026 (справа №619/1045/26, провадження 1-кс/619/146/26) скасувати.
Речові докази: 
- транспортний засіб - автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER TS», державний номерний знак НОМЕР_5 – вважати повернутим потерпілому ОСОБА_6 ; 
- накидка з водійського сидіння, яка знаходиться у камері зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області - повернути потерпілому ОСОБА_6 ;
- змиви з куліси, з коробки передач, з рульового колесу, з внутрішньої ручки водійської двері, які знаходяться у камері зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області – знищити;
- мобільний телефон марки «Apple» моделі «iphone 7», imei: НОМЕР_6 , з номером НОМЕР_7 , який було поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ з № NPV5327045, який знаходиться у камері зберігання речових доказів ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області - повернути  ОСОБА_3 ;
- комп`ютерний диск «Axent DVD+R 4.7 GB 120min 16X» з медіа файлом на ньому, що долучений до матеріалів кримінального провадження № 12026221230000186 від 18.02.2026 - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя             ОСОБА_1